22 JENS HOLMBOE. M.-N. Kl. 
I to retninger kan den gradvise, gjennem aartusinder fortsatte, fug- 
tighedsforandring i et bækken gaa: fugtigheden kan aftage eller den kan 
tiltage. Heraf betinges to typisk vidt forskjellige former for myrdan- 
nelse, hver med sin særegne lagfølge. Mere eller mindre udpræget lader 
de fleste myrer sig henføre til den ene eller til den anden af disse hoved- 
typer, der nedenfor noget nærmere skal skildres hver for sig. Ved siden 
af de to hovedtyper gives der en talrig gruppe af myrer, ved hvis dan- 
nelse fugtigheden vekselvis har tiltaget og aftaget, hvad der fremkalder 
tilsvarende forandringer i deres lagfølge. 
Den sædvanlige inddeling af torvmyrerne, som kun tager hensyn til 
myrernes nuværende øverste lag og den for tiden raadende plantevækst 
paa deres overflade (f. eks. »hvidmosemyr«, »graesmyr«) er vistnok meget 
bekvem, og kan i mange tilfælde være berettiget, saaledes hvor talen er 
om myrernes anvendelse som dyrkningsland eller deres betydning for 
landskabets karakter og vegetation; men den giver ingen oplysning om 
deres udviklingshistorie. 
a. Torvmyrer, dannede ved aftagende fugtighed. Tilgroning af tjern. 
Det er fra gammel tid en velkjendt sag, som allerede omtales af 
flere forfattere omkring midten af det 18de aarhundrede!, at mange 
torvmyrer er dannede ved tilgroning af indsjøer og tjern. Paa bække- 
nets bund afsættes efterhaanden ler, gytje, myrdynd og andre jordarter, 
der dannes ved bundfældning af vandets uorganiske slam eller affald fra 
dets fritsvævende og paa bunden voksende vandplanter? og dyr. Tilslut 
bliver vandet saa grundt, at sumpplanter? kan fæste rod; først rykker 
de arter ud fra bredderne, der vokser paa dybest vand, senere efter- 
haanden de øvrige gradvis mindre fugtighedselskende. Med sine nedre 
dele danner de torv, den ene udenfor og ovenpaa den anden, indtil 
myroverfladen har hævet sig saa høit over grundvandets niveau (»vokset 
sig saa tor«), at torvdannelsen standser og skog og lyngmark kan ud- 
brede ‚sig, hvor engang vandliljer og Potamogeton har vokset. De 
koncentriske vegetationsbælter omkring et sammenvoksende tjern giver 
et billede af de plantesamfund, som har opbygget den omgivende myr. 
De centrale bælter svarer til de dybeste, de perifere til de øverste lag 
(fig. 2). 
1 Se Danmarks og Norges Oeconomiske Magazin, Bd. VI, 1762, 
2 Disse begreber tagne i samme begrændsning som hos Warming (Plantesamfund, p. 
134). Med vandplanter forstaaes her alle de, hvis assimilationsorganer er nedsænkede 
i eller flyder paa vand, med sumpplanter alle, som er rodfæstede i vand eller vandrig 
jordbund, men hvis løvskud ialtfald væsentlig hæves over vandfladen, 
