{14 JENS HOLMBOE. M.-N. Kl. 
former i kvartærafleiringerne, eller de opbevares som usikre brudstykker. 
Af slægten Chaetoceras er kun de tykvæggede hvilesporer fundne. 
Gjennem P. T. Cleve's omfattende undersogelser! har disse alger i 
de sidste aar faaet stor betydning for studiet af Sveriges og Finlands 
kvartære geologi. De fleste arter er meget omfindtlige for vekslinger 
af saltholdigheden i det omgivende vand og derfor nøie knyttede til vand 
med nogenlunde bestemt saltgehalt. Sammensætningen af den i et jordlag 
opbevarede diatomévegetation kan saaledes give værdifulde oplysninger 
om det vands beskaffenhed, hvori vedkommende afleiring er dannet. 
Bringes dette i forbindelse med stedets høide over havet, kan man her- 
ved ofte fastsætte afleiringens geologiske alder. 
Methoden maa anvendes med kritik. Sjelden finder man i recente 
eller fossile afleiringer udelukkende saltvandsformer. De senere aars 
undersøgelser af bundprøver og plankton fra havet udenfor vore kyster 
har vist, at der selv i det salteste vand kan paatræfles talrige ferskvands- 
former, der af elvene er førte tilhavs. I bundprover, tagne lige udenfor 
mundingen af elve og bække, kan de endog være næsten eneraadende, 
Naar man i en afleiring ikke finder andre diatoméer end nogle faa fersk- 
vandsformer, er det ikke derfor sikkert, at den er afsat i ferskt vand. 
Omvendt maa det ved en sparsom tilblanding af saltvandsformer neden- 
for den marine grændse altid nærmere overveies, om ikke disse kunde 
være udvaskede af en ældre dannelse og sekundært afleirede. 
De fleste diatoméer, saavel ferskvands- som saltvandsformer, har i 
nutiden en meget vidtstrakt udbredelse, og et stort antal er kosmopoli- 
tiske. De enkelte arters nuværende udbredelse i Skandinavien er endnu 
ikke tilstrækkelig kjendt; særlig gjælder dette de marine bundformer. 
Arter, der hidtil kun er fundne i de bedst undersøgte, nordlige lands- 
dele, kan meget godt ogsaa forekomme i sydligere trakter. Kun med 
stor forsigtighed kan derfor for tiden slutninger om ældre tiders klimat- 
forhold drages af afleiringernes diatoméer. 
For nogle arters vedkommende er dog den nuværende og tidligere 
udbredelse aabenbart forskjellig. Særlig gjælder dette Pinnularia strepto- 
raphe, Navicula Semen, Anomoeoneis serians og A. Follis, der samtlige 
er almindelige i det sydlige Skandinaviens postglaciale afleiringer, som 
levende derimod kun fundne i Finmarken (P. T. Cleve) og Luleå Lapp- 
mark (Astrid Cleve). Selv om de skulde vise sig ogsaa at leve i de 
sydlige dele af landet, kan de vanskelig her være saa hyppige som tid- 
ligere, Pinnularia Cardinalis, der ligeledes er almindelig i postglaciale 
1 Offentliggjorte i en række arbeider af forskjellige svenske og finske geologer. 
