1903. No. 2. PLANTERESTER I NORSKE TORVMYRER. 143 
Som levende er furuen udbredt gjennem hele landet, mod nord til 
Alten, Porsanger og Sydvaranger, i den sydlige del til noget over 900 
m. o. h. I de ydre kystegne mangler den eller forekommer sparsomt. 
Picea excelsa Link. Tavle 1, fig. 1—4. 
Ganske modsat hvad der er forholdet med furuen, hører granen til 
vort lands sjeldneste plantefossiler. De ældre angivelser om fund af 
granrester i norske torvmyrer og andre kvartærafleiringer er enten helt 
upaalidelige (saaledes E. Pontoppidan og Christopher Hammer), 
eller de gjælder sekundært indleiede stammer (C. Lindman, M. Jo- 
hansen)!. Først i den sidste b 
tid er granen med visshed fun- 
den fossil i Norge. 
Af granen opbevares de 
samme dele som af furuen; dog 
træffer man oftest smaakviste 
med eller uden naale, løse bar- 
naale samt kongler. Stubber paa 
rod synes at være meget sjeldne. 
Fossilt pollen har jeg endnu ikke 
med sikkerhed fundet. Medens 
fururester er talrigst i hvidmose- 
torv og fedtorv, findes levninger 
af gran hyppigst i myrdynd, 
gytje og tildels ler. Navnlig i 
myrdynd, der er afsat i grunde 
skogbækkener, kan kviste og 
naale af gran forekomme saa 
rigeligt, at de udgjør en betyde- 
lig del af dyndmassen (svensk 
»grandy<). 
De fossile grannaale, sen Fig. 17. Fossile grankongler fra Sondre 
jeg hidtil har fundet, har været Volmeredmyr i Id 
forholdsvis korte (5—16 mm.); til sammenligning anføres, at længden i 
Norge if. Schübeler veksler mellem 5 og 28 mm.?, i Mellemeuropa 
if. Koehne mellem 15 og 25 mm.,?, Ogsaa bredde, tykkelse og til- 
spidsning varierer hos saavel recente som fossile naale; de sidste er dels 
1 Smlgn. Jens Holmboe, Granens Indvandr, i Norge, p. 13—15. 
2 F, C. Schübeler, Viridar, Norv,, I, p. 403. 
3 E. Koehne, Deutsche Dendrologie, p. 22. 
