1903. No. 2. PLANTERESTER I NORSKE TORVMYRER. 177 
Q. sessiliflorat. Ved at gjennemtrænges af det brune myrvand under- 
gaar imidlertid træstammerne saa store farveforandringer, at en arts- 
bestemmelse udelukkende paa grundlag af vedens farve nødvendig maa 
blive meget usikker og ikke kan opretholdes. 
Stubber paa rod er forholdsvis sjeldne, dels fordi eken i faldet som 
regel tager roden med sig, dels fordi de færreste torvmyrer nogensinde 
har været saa tørre, at der har kunnet vokse ek paa deres overflade. 
De allerfleste ekerester er fra land faldt eller blæst ud paa myren; man 
finder dem hyppigst nær bredderne, og stammerne ligger næsten altid 
med toppen fra land. Brudfladen har paa ekestubber aldrig det udseende, 
der ovenfor er omtalt hos furuen; paa grund af sin haardhed forvitrer 
veden lidet, hvorfor bruddet holder sig friskt med tvært afbrukne fliser. 
Den fossile ekeved er som regel saa vel vedligeholdt, at den er fuldt 
anvendelig til nyttegjenstande. I Smaalenene, Romerike og Hedemarken 
er den meget efterspurgt til ljaastikker (»sandstikker«), og vestenfjelds, 
paa Lister og Jæderen, hvor der er liden tilgang paa trævirke, anvendes 
den desuden til grindstolper, smaa broer m. m., ja undtagelsesvis endog 
til bygningstømmer. Ofte kan man finde fossile ekestammer af store 
dimensioner; nogle exempler herpaa skal anføres: 
Myrens navn. Lengde. Sterste tværmaal. 
Ketenmyo Esters or. = 73 cm. 
= NT RS RTE 575 cm. JR = 
Torvbakmyr, — ...... 556 — 82 — 
— ae BAER 409 — 91 — 
= — re euere 578 — 42 — 
Myr v. Pollestad, Klep. . . . . — 92 — 
Det bemærkes, at barken og de yderste lag af veden i de fleste 
tilfælde har manglet, hvorfor de opførte tværmaal er mindre end stam- 
mernes sande tykkelse. Ligeledes mangler et større eller mindre parti 
af toppen. Den længste stamme i Hellemyr var endnu 5 m. over 
rodhalsen 34 cm. tyk. Den tykkeste stamme i Torvbakmyr blev fotogra- 
feret. (Fig. 25). 
Af blade træffes større og mindre stykker; hele blade er forholdsvis 
sjeldne.  Knopskjæl samt nødder og noddeskaaler kan undertiden være 
meget talrige, især i myrdynd. 
Som allerede Blytt har paavist, er fossil ek meget udbredt i det 
sydlige Norge, selv i de nu skogbare kysttrakter og langt inde i Øst- 
landets naaleskoge, hvor træet nu enten er ganske uddget eller kun 
1 A, Blytt, Indvandr. af Norg. Fl., p. 350. 
Vid.-Selsk. Skrifter. M.-N. Kl. 1903. No. 2. 12 
