198 JENS HOLMBOE. M.-N. KI. 
liggende rester af vedkommende ledefossil, optil ved de dybestliggende 
af det nærmest yngre. De kommer saaledes til at omfatte tidsafstanden 
mellem de for vegetationens karakter vigtigste arters indvandring. Tal- 
rige arter har holdt sig gjennem to eller flere zoner, ja mange af 
de tidligst indvandrede er fremdeles almindelig udbredte over hele 
landet. Andre har ikke kunnet udholde klimatets forandringer og har 
derfor trukket sig tilbage til de for dem gunstigste pladse. I Vestlandets 
kysttrakter har den ældste og den yngste zone en fra det øvrige Skandi- 
navien forskjellig karakter, hvorfor et par nye navne synes nødvendige. 
Udentvivl vil mange arter ved fortsatte undersøgelser blive fundne 
i ældre zoner, end det hidtil har lykkedes mig at paavise dem. 
A. Indvandringsveie. 
Flere forfattere har drøftet det spørgsmaal, hvorvidt nogen del af 
den norske flora har levet i vort land siden den præ- (eller inter-) glaciale 
tid; da fossilfundene intet oplyser herom, vil jeg ikke i dette arbeide 
komme til at behandle dette for Skandinaviens plantegeografi betydnings- 
fulde spørgsmaal. I ethvert fald tør man gaa ud fra, at de overveiende 
fleste arter er indvandrede, efterat den store landis havde begyndt at 
trække sig tilbage. 
Som af Blytt fremholdt kan det ikke være tvivlsomt, at hoved- 
mængden af Norges flora er indvandret til vort land over Sverige fra 
sydøst og øst. Dette fremgaar ikke alene af landenes beliggenhed, 
men er ogsaa tildels direkte palæontologisk godtgjort, idet et betydeligt 
antal planter og deriblandt flere af de mest udbredte er fundne fossile 
i ældre afleiringer i det sydlige og østlige Sverige end i Norge. Paa 
samme maade som A. T. Gløersen har paavist for granens ved- 
kommende, maa de fleste arter antages at have overskredet rigsgrændsen 
søndenfor Faksefjeld; længere mod nord stiller fjeldkjæden betydelige 
hindringer iveien. For at opnaa et overblik over den indvandrings- 
strøm, som under de forskjellige dele af den senglaciale og postglaciale 
tid har passeret denne hovedport til det sydlige Norges lavlandsdistrikter, 
har jeg derfor undersøgt nogle torvmyrer i Smaalenene og Jarlsberg i 
ulige høide over havet. Som et lidet bidrag til bestemmelsen af de 
