208 JENS HOLMBOE. M.-N. Kl. 
Først i ekezonen har jeg truffet levninger af disse trær; blandt disse 
turde dog rognen ogsaa i vort land have en høiere alder. 
Af løvskogens undervegetation er følgende arter opbevarede: 
Rubus fruticosus (bjørnebær), Stachys silvatica (skogsvinerod), 
Oxalis Acetosella (gjøkesyre), Viola sp. (flere violarter) 
Galeopsis Tetrahit (hvasdaa), | 
samt flere ovenfor omtalte planter. 
Af nye vandplanter optraadte følgende i indsjøer og tjern: 
Potamogeton praelongus, 
Najas fleæilis (paa Lister og Jæderen) samt 
Ceratophyllum demersum. 
Blandt sumpplanter fra denne tid maa følgende fremhæves: 
Aspidium Thelypteris, | Calla palustris (myrkongle), 
Myrica Gale (pors), Ranunculus repens (krybsoleie), 
Sparganium ramosum, Thalictrum flavum (frøstjerne), 
Carex vesicaria, Peucedanum palustre (melkerod), 
C. stellulata, | Lysimachia thyrsiflora, 
Scirpus silvaticus, Bidens tripartita og 
Tris Pseudacorus (sverdlilje), | B. cernua. 
Af nedsænkede saltvandsarter er folgende fundne fossile: 
Zostera marina (bændeltang), 
Ruppia *spiralis og 
R. *rostellata. 
Desuden er to havstrandsplanter opbevarede i marine afleiringer: 
Scirpus maritumus og 
Crambe maritima (strandkaal), 
En stor del af de her opførte arter forekommer i Sverige allerede 
i furuzonens yngre afleiringer; til Norge synes de — saavidt man kan 
dømme efter de hidtil studerede profiler — først at være indvandrede 
samtidig med eken. Specielt har Calla palustris baade som fossil og 
levende i Norge en betydelig mere sydlig karakter end i vore nabo- 
lande mod øst. 
Lidt efter lidt blev de sydlige arter talrigere og almindeligere, og 
der kom en tid, da vegetationen i det sydlige Norge havde et betydelig 
varmere præg end i nutiden. Den varmeste tid indtraf, da landet 
ved Kristianiatjordens ydre og midtre del laa omtrent 30—20 m. lavere 
end nu, paa Vestlandet omkring og nærmest før den postglaciale 
sænknings maximum. Hermed stemmer det godt, at rester af ek efter 
