210 JENS HOLMBOE. M.-N. Kl. 
F. Granzonen, 
Som bekjendt er det ved de senere aars undersøgelser af A. T. 
Gløersen, A. G. Nathorst, R. Sernander og flere forskere godt- 
gjort, at granen først i en geologisk meget sen tid er indvandret til vor 
halvø. Granens hele nuværende udbredelse viser, at den er et østligt 
træ; tyngdepunktet i dens udbredelsesomraade ligger i Sibirien og Rus- 
land. I Mellemeuropa var den i interglacial tid! et almindeligt skogtræ 
og var mod nord udbredt til Danmark (N. Hartz); men under istiden 
blev den ganske for- 
trængt fra Europa nor- 5 : 6 2 
denfor Alperne, og forst 
Fv Granzone 
i en sen, postglacial 
Ek 
tid, efterat ekevegeta- a8 
tionen havde naaet sin Via. Furuzone 
storste udbredelse, har Tee AE 
den paany trængt frem 
fra øst. 
Ældst er den i 
Finland, hvor den af 
Gunnar Andersson 
o. a. er funden fossil 
paa et stort antal ste- 
der. Den forekommer 
her endog enkeltvis i 
ekezonens tidligere del. 
Fig. 29. Skematisk profil gjennem 4 torvmyrer i 
det sydestlige Norge, 
og ældste fossile gran- a, Svartemyr i Rakkestad, 4, Søndre Volmerød- 
myr i Id, c. Gjervaagmyr paa Tjøme. ad, Furu- 
myr i Rakkestad, 
I Sverige er de fleste 
fund gjort i de nordlige 
og østlige dele af lan- 
det; fundenes alder og hyppighed aftager raskt mod syd og vest, og 
det sydligste hidtil kjendte findested ligger i det nordlige Smaaland 
(R. Tolf). I Skaane og Danmark er granen trods ivrig sogen ikke 
en eneste gang paavist fossil i afleiringer yngre end den sidste istid, 
skjønt myrerne her er lige godt undersøgte som længere mod nord. 
Undersøgelserne har vist, at granen ogsaa i det sydøstlige Norge 
— egnene ved Kristianiafjorden — danner den yngste zone i torv- 
1 Baade ıste og 2den interglacialtid efter Keilhack’s inddeling. 
