214 JENS HOLMBOE. M.-N. KI. 
Over store dele af Vestlandet er nu røslyngen den vigtigste for- 
mationsdannende plante saavel paa flad som skraanende mark. Mere 
end nogen anden art giver den Vestlandsnaturen et fattigt, ens- 
formigt præg. 
Lyngzonen vestenfjelds er i det væsentlige samtidig med granzonen 
i det sydøstlige Norge. 
H. Overblik over klimatets ændringer. 
Tilslut skal i faa ord sammenfattes, hvad de undersøgte torvmyrer 
oplyser om klimatets ændringer under deres dannelsestid. 
Jeg har kun fundet bekræftet, hvad der længe har været vel kjendt: 
Efter ra-tidens arktiske klimat steg temperaturen gradvis gjennem de 
paafølgende perioder, indtil klimatet omkring tiden for den postglaciale 
sænknings maximum var betydelig mildere end i nutiden (den aarlige 
middeltemperatur antagelig 2 à 3° C. høiere). Fra dette tidspunkt begyndte 
temperaturen atter langsomt at synke, indtil forholdene blev som nu. 
Flere end denne ene, mægtige klimatsvingning, hvis virkninger 
gjorde sig gjældende over hele Nordeuropa lige op til Spitsbergen og 
Frantz Josephs Land, har jeg ikke kunnet paavise. Dog tør jeg ikke 
benægte muligheden af, at flere oscillationer som af enkelte forskere 
antaget kan have fundet sted; dertil er de undersøgte profiler endnu 
for faa. Heller ikke W. C. Brøgger har imidlertid ved sine omfattende 
studier over skjælbankernes og lerlagenes fauna i det sydlige Norge 
fundet tegn til mere end en enkelt klimatsvingning. 
Efterhvert som klimatet bedredes, indvandrede: 1. dvergbirk, 
2. fjeldbirk, 3. furu og 4. ek og trængte frem mod nord. Fra de yderste 
grændser, som de paa den varmeste tid havde naaet, blev fjeldbirken, 
furuen og eken drevne tilbage, da varmen atter aftog, medens samtidig 
under temperaturens synkning (og begunstiget af denne) 5. granen og 
6. røslyngen udbredte sig, den første fra øst, den sidste fra vest. 
