8 R. E. FRIDTZ. M.-N. Kl. 
En bestemmelse som, at planten fandtes »i vore riger« eller »i Norge, 
var for de ældre botanikere fuldt tilstrækkelig. Det er først i vort 
aarhundrede, efterat der var bleven spørgsmaal om planternes nedstam- 
ning, indvandring, deres formserier og tilpasning efter ydre naturforhold 
og lignende ting, at udlandets forskere har villet vide noget nærmere om 
beliggenheden, antallet og beskaffenheden af de lokaliteter, hvorpaa de 
forskjellige planteformer optræder. Man vil derfor finde ældre opregninger 
af planter i Norge, hvor der ikke engang er noteret, fra hvilken kant af 
landet de skriver sig, eller planten betegnes udenvidere som »almindelig« 
i landet, uagtet deres viden om dens udbredelse i de fleste tilfælde vistnok 
var meget mangelfuld. 
Da en sammenhængende udredning for de ældre tiders vedkommende 
ikke kan præsteres, hidsættes her endel oplysninger, som jeg er kommen 
over. 
Allerede tidligt blev naturhistoriske studier drevet inden distriktet; 
thi dette havde da en mand, der foruden anden litterær virksomhed ogsaa 
befattede sig med naturhistorien, nemlig Peder Clausen, der virkede 
som sognepræst i Undal og provst i Listers provsti fra 1566 til sin død 
1614. Han er mest bekjendt ved sin oversættelse af Snorre Sturlasons 
kongesagaer, men har ogsaa foruden en Norges og omliggende øers 
naturlige beskrivelse« efterladt sig et botanisk skrift over »Urter, blomster 
og planter«, som skal have befundet sig paa Vandse præstegaard, men 
senere tilligemed en del andre af hans skrifter antagelig er ødelagt ved 
en ildebrand (i Kjøbenhavn?) og er ikke bleven udgiven i trykken. Da 
Peder Clausen ikke sad inde med synderlige kundskaber i plantelæren, 
har dette skrift vistnok indeholdt lidet af videnskabeligt værd, noget der 
ogsaa bestyrkes ved samtidiges udtalelser og ved hvad han har skrevet 
over dette thema i sin Norgesbeskrivelse; men som skrevet af en i denne 
landsdel bosiddende mand, maa man beklage dets ødelæggelse, da det 
muligvis kunde have indeholdt et eller andet vedrørende egnens flora 
eller datidens kjendskab til samme. 
Den første virkelige botaniker, der vides at have besøgt amtet og 
overhovedet at have botaniseret i Norge, er Otto Sperling, der i 1622 
reiste over fjeldene fra Stavanger til Lister i følge med rigskansler Jens 
Bjelke for at besøge denne i hans hjem paa Onsø gaard i Smaalenene. 
Hvorvidt han paa denne reise har faaet anledning til at anstille botaniske 
jagttagelser, vides ikke; i ethvert fald tyder intet i en i den nærmest 
paafølgende tid forfattet norsk plantefortegnelse paa, at for landsdelen 
karakteristiske planter har været kjendt. Det samme er tilfældet med 
den senere af Jonas Ramus i 1689 forfattede planteliste, der forøvrigt 
