34 R. E. FRIDTZ. M.-N. KI. 
ikke let og kan ikke gjøres med faa ord, hvorfor jeg maa henvise til, 
hvad der kan være bemærket under vedkommende arter i den specielle 
fortegnelse. Her skal kun nævnes den hyppige optræden af Blechnum 
spicant og forekomsten af Hedera Helix, Pyrola media, Galium saxatile 
og Polysticum Oreopteris. 
Langt tydeligere end i de rene furu-, ege- og birkeskove viser disse 
skovtrakters eiendommeligheder sig i den plantevækst, der findes paa de 
af skoven indesluttede myrer, skovtjern, bækkebreder, fjeldklofter og af- 
satser, og i endnu høiere grad i de skovbedækkede lier og urer. Inden 
disse behandles, skal først nogle ord anføres om de træsorter, hvoraf 
skovene her bestaar. 
Skovdannende træer er i distriktet furu, gran, birk og eg og til en 
vis grad ogsaa asp, hassel og svartor. 
Furuen er som skovtræ overalt det mest udbredte og det, som tager 
tiltakke med den tarveligste jordbund og de mest ugunstige klimatiske 
forhold. Paa sandmoerne er den saaledes det eneste træ, der er istand 
til at danne skov; kun i de vestligste strøg kan man undertiden se birk 
paa saadanne steder. I amtets østlige del vil man finde den i tætte 
bevoksninger ikke alene nede ved strandene, men ogsaa ofte ude paa 
gerne, hvor den dog i regelen blot vil træffes som spredte buske. I de 
indenfor liggende strøg finder man den snart sagt paa alleslags jordbund, 
paa sandmoer, myrer, fjeldskraaninger, lier og dalsider. 
Granen findes i de indre trakter i amtets østlige del, men spiller 
overalt en lidet fremtrædende rolle. Kun i Vennesla vil man træffe saa 
meget gran blandet med furuskoven, at det falder i øinene, men intet 
sted i den mængde, at den formaar at øve nogen indflydelse paa den 
øvrige vegetation. Der er ting, som tyder paa, at den tidligere har havt 
en større udbredelse end nu. 
Birken er det træ, som næst efter furuen er det almindeligste. Rene 
birkeskove er dog meget sjeldne og træffes helst vestenfor Lindesnes. 
Den forekommer næsten altid spredt i furuskoven, paa fladere strøg 
enkeltvis, men er i lier og paa fjeldskraaninger mere fremtrædende, men 
blandet med andre løvtrær. Over en stor del af heiernes nedre skraa- 
ninger er den buskagtig og danner krat. Nærmest soen finder man 
Betula odorata, længere fjernet fra denne Betula verrucosa, som dog 
neppe noget sted er saa hyppig som den førstnævnte. I særlig grad 
haardføre for storm og hav synes de paa denne strækning forekommende 
birkevarieteter ikke at være. 
Egen findes skovdannende mest i amtets østlige del, hvor den ofte 
kan opnaa en anseelig størrelse. Almindeligt finder man den dog mest 
