1903. No. 3.  FLORAEN I LISTER OG MANDALS AMT. 37 
tages nogle faa, som man ved at færdes gjennem fjeldskoven neppe kan 
undgaa at treffe. Paa lidt fugtige steder har man Molinia cærulea, 
Carex leporina og pilulifera, Juncus squarrosus, Narthecium og Blech- 
num, sjeldnere Carex remota; paa tørre steder Hyperichum pulchrum 
og montanum, Carex pallescens, Digitalis, Arnica, Platanthera chlorantha, 
Sedumarterne, Calamagrostis epigejos, Hypochæris radicata, Jasione 
montana, Lonicera periclymenum, Hedera Helix, Rosa cinnamomea og 
i de vestligere strøg Teucrium scorodonia.  Kystklippernes skov skal 
omtales nærmere, naar strandenes flora beskrives. 
Moerne. De terrasser, der saavel i dalforerne som andetsteds hæver 
sig den ene ovenfor den anden, danner store vandrette flader, som dels 
er opdyrket og bærer agre og enge, men som for største delen er nøgne 
lyngmarker eller er bevokste med skov. Denne er i regelen furuskov; 
kun en enkelt birk vil man træffe i furuens selskab. Bundvegetationen 
paa disse furumoer er gjerne yderst sparsom; staar skoven spredt, er 
bunden som oftest overalt bevokset med lyng; staar den tæt, vil man 
finde den bestrøet med furunaale, men forøvrigt ganske nøgen eller i det 
høieste bedækket med mos og lav. Lyngmoer, hvorpaa ingen skov findes, 
er mere fattige paa planter end de mest sterile heier. Ligger de nær 
havet, kan de dog indeholde en eller anden sjeldnere strandplante. 
Skovmyrene kan ligesom heimyrene dels være større eller mindre 
flader og dels langstrakte sumpstrækninger i dalene; men de adskiller sig 
fra heimyrene ved, at de ligger midt inde i skovene og omkrandses af 
disse. I myrkanten sees ofte furuskoven at vige for løvtræer eller at være 
stærkt opblandet med saadanne; idethele er paa myrene furu og birk 
næsten altid blandet med sortor, selje og graapil, hvorimod egen ikke ofte 
træffes paa saadanne steder. Det samme gjælder ogsaa for de talrige 
fugtige myr- og græsflækker, som man hvert øieblik træffer paa inde i 
skoven. Til skovbundens almindelige planter, som i regelen alle ynder 
fugtighed, kommer hertil foruden heimyrenes ogsaa en hel del andre 
myrplanter. Græsarterne og Carexarterne, som paa heimyrene indtog en 
tilbagetrukken stilling, optræder her meget rigeligt; arter af Azra, Festuca, 
Nardus, Molinia, Glyceria danner hist og her tuer eller grønsvær; Carex 
vulgaris, irrigua, Oederi, stellulata mangler sjelden, medens Carex pauci- 
flora, dioica, limosa og flava er mindre almindelige. Bregnearterne op- 
træder ogsaa især ved myrbrederne i et ganske stort individantal. For- 
øvrigt skal jeg her indskrænke mig til kun at nævne de for strøget mest 
eiendommelige: Carex leporina, pulicaris og pilulifera, Drosera inter- 
media, Erica Tetraha, Juncus squarrosus, Lycopodium imundatum, 
Malaxis paludosa, Narthecium ossifragum, Orchis latifolia, Pedicularis 
