38 R. E. FRIDTZ. M.-N. Kl. 
silvatica, Peucedanum palustre, Rhyncospora alba og fusca, Selaginella 
spinulosa, Scheuchzeria palustris, Veronica seutellata, Viola palustris, 
Gentiana pneumonanthe, Blechnum spicant, Salix repens og Crepis 
paludosa, samt desuden en eller anden af li- eller engvegetationens arter, 
der nu og da kan findes paa torrere pletter i myrene, især hvis træer 
ogsaa er tilstede. 
Skovtjern er uadskillelig forbunden med skovmyrene og findes paa 
de fleste steder meget hyppigt fra ganske smaa vandkulper i bækkene til 
sterre vande. Deres egen bundvegetation er ligesom heivandenes fattig, 
men vandplanterne er dog alligevel i skovtjernene langt fyldigere reprae- 
senteret. Ude paa vandet sees de svømmende blade og blomster af 
Nymphea alba, Nuphar luteum og Potamogeton natans og rufescens, 
og paa bunden vil man finde /soetes lacustris og echinospora, Littorella 
lacustris, Myriophyllum alternifolium, Hippuris vulgaris, Callitriche- og 
Sparganium-arter, Utricularia minor og intermedia, Eleocharis palustris 
og Glyceria fluitans. Ved brederne, der kan vere meget forskjellige, 
eftersom de bestaar af myr, grus og stene eller fast fjeld, optraeder 
Alisma plantago, Equisetum fluviatile, Juncusarter, Carex ampullacea, 
vesicaria, filiformis, canescens, stellulata, limosa, irrigua, Phragmites 
communis, Naumburgia, Scirpusarterne, Eriophorum gracile, vaginatum 
og amgustifolium, Ranunculus reptans, samt desuden de fleste af de 
tidligere opregnede myrplanter. Ved brederne af saadanne skovtjern er 
ogsaa Cladium Mariscus, Eleocharis multicaulis og Aira uliginosa fun- 
den. Ikke sjelden træffer man ved brederne af skovvandene slaatteenge, 
der er mere eller mindre bedækket af krat-, myr- eller græsvegetation. 
Paa tørrere steder bliver brederne bevokste med træer eller buske især 
bestaaende af furu, birk, sortor, selje og graapil, og deres omgivelser 
danner da ofte tiltrækningspunkter baade for botanikeren og turisten. De 
i skovene i alle retninger flydende smaabække har neppe nogen for dem 
særegen vegetation, det skulde da være den hyppige optræden af Po- 
tamogeton polygonifolius. 
Urer og lier. 
Fjeldskar, urer og lier hører overalt i landet til de steder, der ud- 
mærker sig ved en rigere og frodigere plantevækst end omgivelserne. 
Dette er naturligvis ogsaa tilfældet i vort distrikt. Paa grund af fjeldenes 
ringe høide og i regelen afrundede former vil ikke nogetsteds de mægtige 
urer kunne danne sig, som man møder i heifjeldslandskaber f. eks. ved 
