40 R. E. FRIDTZ. M.-N. Kl. 
vernus, Paris quadrifolia, Torilis anthriscus, Asplenium ruta muraria 
og viridis, Arabis hirsuta, Turritis glabra med flere. 
Den indlandske livegetation, der repræsenteres ved planter som (e- 
ranium silvaticun, Milium effusum, Struthiopteris, Convallaria verti- 
eillata, Aconitum septentrionale, Stellaria nemorum, Mulgedium alpinum, 
Campanula latifolia og Cirsium heterophyllum, mangler næsten ganske 
i distriktet. — Naar undtages Aconitum og Mulgedtum findes de hid- 
hørende planter inden distriktet, men de forekommer spredt og sparsomt 
og træder aldrig sammen for at danne den mægtige planteformation, der 
spiller saa stor rolle i lierne i de centrale dele af landet. 
Sammenligner man en ur eller li i den østlige del af kyststrækningen 
med en tilsvarende i den vestlige, vil man finde, at den første er langt 
rigere paa arter. En ikke ringe del af de opregnede planter mangler i 
amtets vestligste bygder, eller optræder, om de findes, kun paa meget 
faa voksesteder. Hver enkelt ur indeholder derfor ikke mere end en 
brøkdel af de arter, som findes i omegnen; i en større ur i det østlige, 
som f. eks. Skraastaduren i Oddernes, vil man derimod finde næsten alle 
de omnævnte planter samlet paa et sted. Af planter, som træffes i de 
vestlige lier, men ikke i de østlige, kan nævnes T'eucrium Scorodomia, 
Vicia Orobus og Mercurialis perenmis. 
Luzula maæimd træffes i indlandet gjerne øverst i fjeldskarene paa 
skyggefulde steder, hvor sneen bliver længe liggende, medens den paa 
strandklipperne ude ved søen vokser uden nogen beskyttelse. Det høiere 
snedække om vinteren erstatter her kystens milde vinterklima. Om ikke 
fuldt saa tydeligt, finder dette forhold sted ogsaa med Digitalis purpurea, 
Festuca silvatica og Polystichum Oreopteris. 
I de i lierne liggende slaatter, hvor skovbunden dannes af eng, vil 
man finde elementer af den almindelige engvegetation opblandet med li- 
og skovplanter, ligesom for skovenes vedkommende ikke saa sjelden flere 
eller færre planter, der i regelen har sit tilhold i lierne, kan træffes 
voksende paa skovbunden. 
Det flade land. 
Hertil er henført alt, hvad der ikke kan henregnes til fjeld, fjeld- 
myrer eller skov; fremdeles er ikke medtaget strandkanterne, da disse 
omtales særskilt. I intet af de omraader, hvori distriktet her er delt, ud- 
gjør de med sand, ler eller grus dækkede partier saa meget som en 
tiendedel af arcalct, og heraf bestaar igjen størstedelen af udyrkede moer 
