1903. No. 3. FLORAEN I LISTER OG MANDALS AMT. 41 
og myrer. Saaledes udgjør for Kr.sands omegn agerlandet kun 1 % og 
engen 3.6 % af arealet, for Mandals 1.8 %o ager og 5.6 % eng, for 
Farsunds omegn 2.1 90 ager og 4 9 eng, og for Flekkefjords henholdsvis 
1.2 % og 2.4 %. Sammenlignet med andre af de mere gunstigt belig- 
gende bygder langs Norges kyst er de opdyrkede strækninger meget 
smaa, især er agrene af lidet omfang og meget spredte. 
Agrene. Den mindre fremskudte plads, som agrene indtager inden 
distriktet, har vistnok bidraget til, at de i disse sædvanligt forekommende 
ugræsplanter baade er faa og for flere arters vedkommende sjeldne. 
Heller ikke vil man her finde dem udenfor agrene, som saa ofte finder 
sted, hvor de har let for at sprede sig. Ikke faa arter, som andetsteds er 
stationære, optræder ber kun sporadisk. Deres antal er i de senere aar 
snarere aftaget end tiltaget, noget der skyldes omhyggeligere rensning af 
saakornet. Chrysanthemum segetum, Bromus secalinus, Agrostemma Gi- 
thago, Centaurea cyanus, Raphanus Raphanistrum, Anchusa arvensis, 
Linum usitalissimum, Lolium temulentum, Avena fatua, intermedia og 
strigosa er samtlige nu for tiden forholdsvis sjeldne, men maa tidligere 
have været hyppigere. Derimod synes Fagopyrum tataricum at være 
blandt dem, der holder paa at udbrede sig. Som almindelige arter kan 
nevnes Sinapis arvensis, Brassica oleracea, Spergula arvensis, Galeopsis 
tetrahit og versicolor, Viola arvensis, Polygonum convolvulus, persicaria 
og lapathifolium, Fumaria officinalis og Rumexarterne. Af disse kan 
Spergula arvensis, Galeopsis tetrahit, Rumex- og Polygonumarterne 
ansees for at vere naturaliserede, da de hyppigt findes ogsaa udenfor 
agrene. Fumaria muralis og Avena strigosa tilhører fortrinsvis amtets 
vestlige bygder. 
Engene. Engenes sammensetning veksler her som overalt, eftersom 
jordbunden, fugtigheden eller beliggenheden er forskjellig; ogsaa dyrk- 
ningen har meget at sige i denne retning. Det vil derfor i en kortere 
oversigt vanskelig lade sig gjore at kunne give en træffende beskrivelse 
af hver enkelt af de talrige engtyper og de overgange, der findes mellem 
dem indbyrdes. Jeg skal her kun indskrænke mig til at nævne eksempler 
paa de arter, der udmerker engene i dette distrikt, og berore enkelte 
punkter, hvori de adskiller sig fra engene andetsteds. 
Hovedmassen af græsarter og urter, der danner engbunden, er for en 
stor del den samme over hele landet, og forskjellen stikker væsentlig i 
arternes ulige fordeling, forekomsten af et mindre antal nye og fraværelsen 
af ligeledes et mindre antal, der træffes paa de ovrige steder. I denne 
del af landet vil man saaledes blandt græsarterne temmelig snart mærke 
den hyppige optræden af Lolium perenne, Cynosurus cristatus, Molinia 
