1903. No. 3. FLORAEN I LISTER OG MANDALS AMT. 47 
plantesamfund, som jeg havde ønsket nærmere at kunne have begrændset 
og udredet. 
Hvis den her nævnte formation befinder sig paa de umiddelbart mod 
søen vendende sider af strandklipperne, stiger den kun ganske faa meter 
i høiden; ovenfor vil man finde de sædvanlige ensformige fjeld. Men man 
vil ogsaa kunne træffe den i lier og skar lidt længere inde, dog neppe 
over et par kilometer fra søen; her gaar den i regelen lidt om end ikke 
meget høiere op paa fjeldene. En og anden ur- eller liplante vil komme 
til, f. eks. Lathyrus silvestris, Melica wniflora, Mercurialis perennis, 
Primula acaulis, Rubus thyrsoideus, Festuca silvatica, Allium ursinum, 
Carex remota og Epipactis latifolia, medens Carex punctata og glauca, 
Geranium columbinum og nogle andre enten slet ikke eller meget sjelden 
fjerner sig fra stranden. 
Tidligere er berørt, at der ved foden af strandklipperne, særlig hvor 
disse er af løsere beskaffenhed og styrter sig brattere ned, meget ofte 
findes en med sten, sand eller grus bedækket rand, der kan være sam- 
menhængende paa længere stykker eller ideligt afbrudt ved fremspringende 
odder for at fortsætte paa den anden side. Nærmest fjeldet ligger gjerne 
større stene, smaa urer eller bakker, og mellem disse og søen en stenet 
eller sandet mere eller mindre græsbevokset flade, af meget forskjellig 
brede, der ofte kun heløber sig til et par meter. Inderst ved fjeldvæggen 
mellem stenene vil løvtræer, særlig Alnus glutinosa, tilligemed Rosa- 
arterne og Rubus fruticosus danne smaa krat, hvori flere af de ovenfor 
opregnede planter træffes; paa saadanne steder er saaledes Agrimonia 
eupatoria og odorata, Carex punctata, divulsa og muricata fortrinsvis 
funden. Ligeledes er Carex vulpina og distans med flere truffen paa 
den nedenforliggende flade, hvor desuden de samme græsarter og strand- 
planter findes som paa strandengene. 
Strandenge findes, hvor større eller mindre dale eller kløfter aabner 
sig ud mod søen, samt paa de nys nævnte rande, der her og der befinder 
sig ved foden af kystfjeldene. Ogsaa af strandenge findes alle mulige 
former, der vilde gjøre en udførligere beskrivelse meget vidtløftig. Som 
hovedtyper kan maaske tages de tørre sandige enge, der ude ved søen 
pludselig afbrydes af en smal sandig eller stenet strand, og de vaade, der 
langsomt hæver sig ind mod land, og hvis nederste rand er sumpig, idet 
den vandes dels af søvand og dels af det ovenfra nedsivende grundvand; 
endelig kan nævnes de ikke sjelden triangelformede græsvolde, der meget 
brat stuper ned mod søen, hvor de ender i større eller mindre skrænter. 
Da forskjellen mellem flod og fjære overalt paa denne del af kysten er 
meget liden, ser man her meget lidet til de andetsteds saa hyppige 
