1903. No. 3. FLORAEN I LISTER OG MANDALS AMT. 53 
Et mindre antal planter er kun iagttaget paa øer; blandt disse kan 
anføres Ophrys myodes, Lathyrus silvestris, Myrrhis odorata, Chryso- 
splenium oppositifolium og Corydalis claviculata. Derimod vil et betyde- 
ligt antal især af flexformationens vækster fortrinsvis være at finde paa 
gerne. 
Et forhold fra øerne, der fortjener opmærksomhed, er den leiligheds- 
vise optræden af planter, der ellers maa søges paa de mest beskyttede 
steder i skove og lier, paa aabne strandbreder. Af saadanne er noteret 
Allium ursinum, Carex remota, Arenaria trinervia, Scrophularia nodosa, 
Luzula maxima og Taxus baccata. Det er ogsaa noksaa paafaldende, at 
de fleste af disse er udprægede skyggeplanter; det maa derfor antages, 
at den fugtige havluft er istand til at regulere planternes fordunstning, saa 
at den bliver den samme som under et beskyttende løvtag. 
Vegetationens sammensætning. 
Oprindelige planter. Det vil af fortegnelsen og det tidligere anførte 
sees, at hovedmassen af distriktets planter bestaar af vækster, der ikke 
alene er almindelige over en stor del af vort land, men ogsaa forekommer 
rigeligt i de tilstødende dele af Nordeuropa. Da de ofte findes i alle 
høider over havet og paa de mest forskjelligartede lokaliteter, maa de 
antages at være tidligt indvandret og forlængst akklimatiseret. Men for- 
uden dem har egnen ogsaa endel arter, der enten ikke findes udenfor de 
her optrukne grændser eller her synes at have centrum for sin udbredelse 
i landet. Cladium mariscus, Petasites alba, Lycopodium chamecyparis- 
sus, Trifolium micranthum, Sarothamnus scoparius og Rumex hydro- 
lapathum er ikke med sikkerhed fundet andetsteds, og Rosa rubiginosa, 
Teucrium scorodonia, Arabis arenosa, Corynephorus canescens, Sangui- 
sorba officinalis og Cephalanthera ensifolia turde have sine fleste vokse- 
steder her. Af disse optræder forevrigt kun T'eucrium og Sanguisorba 
i nogen større mængde, medens de andre kun findes paa et enkelt eller 
et mindre antal voksesteder. Flere ting, som jeg ikke her nærmere skal 
gaa ind paa, synes at tale for, at Cladium mariscus er en reliktplante; 
om det samme er tilfældet med nogen af de andre, er det vanskeligt at 
danne sig nogen mening. 
Et langt større bidrag til floraen bringer østlandets kystvækster, der 
vistnok befinder sig paa vandring vestover, uden at ligevægt endnu er 
indtraadt. Det er deres tilstedeværelse, der for en stor del bidrager til, 
at de østlige egne af amtet kan fremvise saa stort artsantal, Flere har 
