1903. No. 3. FLORAEN I LISTER OG MANDALS AMT. 63 
S. Undal. For dette sogn gjælder det meste af, hvad der er bemærket 
om Holme. Sognet støder vistnok til søen, men kystlinjen er ikke lang, 
hvorfor det i det hele faar karakter af et indlandslandskab. Ganske bety- 
delige flader er opdyrket i den sydlige del, medens store skove og hei- 
strækninger opfylder den nordlige. Vegetationen synes paa disse store, 
ensartede strækninger at være meget ensformig, men det skyldes væsentlig 
kun en mindre indgaaende undersøgelse, naar det derfra kjendte antal 
planter ikke kan opgives til mere end 281 arter; thi kun de nærmest 
søen liggende trakter har været befaret i botaniske øiemed. 
Langt større opmærksomhed har været henvendt paa annekssognet 
Spangereid, der som Norges sydligste parti flere gange har været gjen- 
stand for undersøgelse. Allerede Ahnfelt og Lindblom botaniserede her 
i 1826. Det interessanteste parti i sognet er selve eidet med nærmeste 
omgivelser. Naturen her minder i flere henseender om Lister. Her op- 
træder for første gang Sanguisorba officinalis, der senere bliver saa 
almindelig. I strandkanterne er bemærket Salsola Kali og Chenopodina 
maritima, hvoraf den sidste ikke er iagttaget andetsteds i amtet. Dette 
er ogsaa tilfældet med Asplenium adianthum nigrum, der paa strand- 
klipperne i nærheden her naar det østligste punkt i sin udbredelse. 
Selve den halve, hvorpaa Lindesnes ligger, er for en stor del opfyldt med 
myrer og heier, der neppe har noget synderligt af botanisk interesse at 
byde paa. Paa myrene sees Gentiana pneumonanthe ikke sjelden, samt 
den her i amtet sparsomme Parnassia palustris. Ved selve Neset op- 
treder Rhodiola rosea meget almindeligt paa klipperne. Af andre planter, 
der findes i sognet, kan nævnes Sorbus Meinichii, Carex vulpina, Bunium 
flexuosum, Asplenium ruta muraria, for ikke atter at opregne tidligere 
vestlandsplanter, der nu begynder at blive almindelige. I Spangereid er 
fundet 356 arter fanerogamer og karkryptogamer. 
Farsunds omegn indbefatter strækninger af meget uligeartet beskaf- 
fenhed, idet man foruden de ellers almindelige af mindre eller større 
fjeldpartier opfyldte bygder her ogsaa har betydelige vidder, der er 
flade og dækket med sand og grus; saadanne findes i Lyngdal, men 
særlig paa Lister. Ved siden af de i de foregaaende distrikter optrædende 
bergarter, gneis og granit, viser sig her en ny, idet Egersunds gabrofelt 
har sin østgrændse inden omraadets enemærker. Forholdet mellem berg- 
arterne stiller sig saaledes, at grundfjeldet optager omtrent 20 %o, graniten 
45 % og gabroen 35 % af fjeldgrunden. De skovbare heier begynder 
at gjøre sig mere gjældende, hvorfor en mærkbar forringelse i skov- og 
