1903. No. 3. FLORAEN I LISTER OG MANDALS AMT. 109 
skove; dette skriver sig dels deraf, at træerne af klimatiske grunde, f. eks. 
paa smaaøerne og strandklipperne, ikke vil trives, dels fordi de stadig 
nedhugges for barkens og vedens skyld, længe før de har erholdt nogen 
størrelse, Barkeflekningen er dog i de senere aar næstén ganske ophert. 
Paa strandklipperne træffer man sjelden egen før i en høide af et snes 
meter, men den kan dog ogsaa følge klipperifterne lige ned til søen. Over- 
gangsformer mellem arterne synes ikke saa ganske sjelden at optræde 
især med hensyn til bladenes form og bladstilkenes længde; derimod har 
jeg kun et par gange fundet mellemformer med hensyn til frugtstilkene. 
En varietet med helrandede blade, sandsynligvis af Q. sessiliflora, er 
funden paa Indre Flekkerø i Oddernes. 
295. Coryllus Avellana L. (E.) er meget almindelig forekommende, 
i de vestlige strøg gjerne paa mere lune steder, i de østlige ogsaa paa 
smaager og andre veirhaarde lokaliteter. Den danner i modsætning til 
egene ofte ly for sjeldnere planter, mens egeskovene i botanisk henseende 
gjerne er meget trivielle. Formen med langstrakte nødder er, som det 
synes, almindeligere her end paa østlandet. 
Ulmaceæ Mirb. 
296. Ulmus montana Sm. (E.). I lier, paa fjeldskraaninger og i lune 
kløfter. En og anden gang gaar den lige ned til søen. Den vokser 
ofte i selskab med Coryllus Avellana, men er sjeldnere end denne. Paa 
de længst ude beliggende mindre øer har jeg ikke bemærket den. 
Urticaceæ Endl. 
297. Urtica dioica L. (E.) forekommer over hele distriktet dels som 
ukrudsplante nær beboede steder og dels i skyggefulde urer og lier, ofte 
langt fra bebyggelse. Den paa de sidstnævnte steder forekommende form 
adskiller sig fra den førstnævnte ved renere grøn farve, noget smalere 
blade og færre brændhaar. Den nede i bygderne antagelig senere ind- 
førte form synes at beholde sin habitus, selv om den vokser i skygge; 
forskjelligheden kan saaledes neppe helt ud være beroende paa lysfor- 
holdene. 
268. U. urens L. (E.). Som ukrud i haver og nær udhusene paa 
gaardene udbredt over hele egnen, men temmelig sjelden. Paa Spangereid 
er den meget almindelig; den forekommer her flere steder som strand- 
plante sammen med Atriplex. Herfra er den formodentlig med tang 
bragt ud over potetagre og brakmarker, hvor den dannede store sammen- 
hængende tepper. Den er som de fleste ægte ukrudsplanter meget ustadig 
