42 P. A. ØYEN. M.-N. KI. 
sine udprægede typer og nøiagtig afmærke sænkningens maximumsniveau. 
Enkelte smaa residualblokke ligger igjen langs den indre kant. 
Erosionsterrassen tegner sig ved Obrestad fyr paa en meget smuk 
maade mod den bagenfor temmelig brat opstigende bakkeskraaning, hvis 
brink vistnok ligger i den tredobbelte terrassehøide. Inde i den ved baad- 
bavnen indgaaende bugt tegner terrassen sig om muligt paa en endnu 
mere fremtrædende maade mod den her i omtrent den dobbelte terrasse- 
høide opstigende bakkeskraaning. I denne gjenfindes, hvad De Geer har 
betegnet som »landskulptur«?2%0, et feenomen, der optræder ganske almin- 
delig, hvor strandlinjen har været udsat for en positiv forskyvning, enten 
denne har fundet sted i ældre tid, »senglacialt« 251, eller i nyere, »post- 
glacialt «2, 
Det har jo til og med i ganske ny tid været paastaaet af Reusch, 
at landets stigning siden istiden »for Jæderens og Listers og det mellem- 
liggende landstrøgs vedkommende« kun har været »omtrent 8 m. eller, 
med et rundt tal sagt, omkring 10 m. over middelvandstand«, Efter 
hvad der er meddelt i det foregaaende, skulde det vel ikke engang have 
været nødvendigt at fremdrage denne udtalelse; men naar man staar lige 
over for denne terrasse i bugten ved Obrestads baadhavn, bliver man for- 
undret over, at selv denne linje, som jo forresten ligger høiere end 8—10 
meter, skulde have været tillagt en glacial alder. Selve terrassens karakter 
er en anden end den, vi støder paa hos vore ældre terrasser. 
Foruden den af De Geer som «landskulptur« betegnede erosionsform 
finder man i den af morænegrus bestaaende bakkeskraaning over terrassen 
i bugten ved Obrestad ogsaa en anden heist eiendommelig erosionsform, 
der fremtræder som i regelen smaa, men ogsaa tildels noget større, uregel- 
mæssige rifler, der igjen sammensætter sig i længere, mere eller mindre 
sammenhængende, noget uregelmæssig bugtende rækker med omtrent 
horizontalt forløb, hvorved partierne mellem de nedskaarne erosionsdale 
faar et udseende paa afstand, som om de var opbygget af talrige brudte, 
men i det store og hele noget uregelmæssig svævende lag; der har dog 
ikke kunnet paavises nogen direkte sammenhæng med morænegrusets 
struktur. Denne særegne erosionsform opherte pludselig ved den indre 
kant af terrassen, og selv paa steder, hvor der ikke var nogen nævne- 
værdig forskjel i heldningen af dennes forside og den ovenfor opstigende 
bakkeskraaning, var dog denne eiendommelige overfladeform skarpt be- 
grænset nedad af selve terrasseniveauet og staar derfor sikkerlig i den 
mest umiddelbare forbindelse med selve erosionsterrassens dannelse. For 
at erholde en fast betegnelse for en paa denne maade eroderet overflade 
vil jeg benævne den »mill surface. 
