56 P. A. ØYEN. M.-N. Kl. 
holdige materiale, som jeg medbragte fra denne banke, lykkedes det at 
opstille en hel overgangsserie mellem disse to arter. Denne omstændighed 
gjør ogsaa, at jeg ikke direkte tør benægte muligheden af, at enkelte af 
de i Kregemyrbanken fundne brudstykker muligens kan tilhøre Tapes 
edulis, men jeg har heller ikke vovet at henføre dem til denne art, da 
det, som foreligger af sikkert bestembare rester, altsammen tilhører Tapes 
aureus. 
For at belyse det ved ovennævnte overgangsserie i Tapes-banken ved . 
Hallen fundne forhold mellem Tapes aureus og Tapes edulis vedføies 
resultatet af den der anstillede undersøgelse, der i fem led giver den hele 
række: 
1. Tapes aureus, Gmel. forma typica (!) i noget smaa eksemplarer 
af længde indtil 26 mm, 
2. Tapes aureus, forma intermedia (\), hos hvilken der allerede spores 
tegn til en overgang til en edulis-lignende type, idet den dorsalt frem- 
skydende kant bliver mindre skarpt fremtrædende. Længde indtil 29 mm. 
3. Tapes intermedia (!), hos hvilken forandringen er skredet endnu 
noget længere frem, saaledes at denne varietet i form staar omtrent midt 
imellem Tapes aureus og Tapes edulis. Længde indtil 29 mm. 
4. Tapes edulis, forma intermedia (!) nærmer sig i hei grad til 
Tapes edulis, men indebærer endnu noget af aureus-preget. Længde 
indtil 29 mm. | 
Det er vistnok muligt, at disse intermediære former helst burde hen- 
regnes til Tapes aureus. Men de tyder dog paa en kontinuerlig række 
mellem disse to former. Og det er vel sandsynligt, at Tapes edulis paa 
sin side, lige saa vel som Tapes aureus paa sin, er udsat for perturbationer, 
hvorved i det mindste en tilsyneladende sammensmeltning til intermediære 
varieteter kommer istand, selv om det reelle grundlag mangler, hvilket ad 
rent geologisk vei vistnok vanskelig kan afgjøres. 
5. Tapes edulis, Chemn. forma typica (!) forekommer i en forholdsvis 
lang og smal form, længde 34 mm. og heide 21 mm. 
Oversigt over resultaterne. 
Vi har nu fulgt Tapes-niveauet paa Jæderen ved hjælp af de for- 
skjellige littorale fænomener, har bestemt dets beliggenhed i forhold til 
den nuværende strandlinje og har tillige fulgt den tilsvarende strandlinje i 
dens saavel positive som negative bevægelse. Ved en sammenligning af 
molluskfaunaen i marine banker og skaldynger tilhørende den ældre del af 
den neolithiske stenalder har det lykkedes at bestemme denne og dermed 
