1903. No. 7. TAPES-NIVEAUET PAA JÆDEREN. 65 
berettigelse. Hansen antog videre, at indvandringen i Danmark havde 
fundet sted i den epiglaciale og boreale tid408. 49, For Norges vedkom- 
mende blev stenalderen henlagt til at omfatte boreal, subglacial og sub- 
boreal tid og broncealderen den atlantiske tid med paafelgende hævnings- 
periode, medens den recente strandlinje har holdt sig gjennem jernalderen 
og den historiske tid#10, Nu har Hansen derimod vendt slutningerne 
derhen, at det skulde være en langskallet race af arisk herkomst og til- 
hørende den neolithiske gruppe, som begyndte sin indvandring til Norge 
i boreal tid og fortsatte i subglacial. En sammenligning af de her udledede 
slutninger med den fremstilling, som jeg i det foregaaende har givet af 
den ældste, sikkert paaviste folkeindvandring i vort land, viser saaledes en 
stor uoverensstemmelse, der vil være meget paafaldende for enhver, der 
har søgt at orientere sig med hensyn til det her foreliggende spørgsmaal, 
dets nuværende stilling og mulige løsning. 
Den første opdagelse af de danske skaldynger som archæologiske af- 
sætninger synes at være gjort af godsbesidder Dahlsgaard allerede 1831, 
idet han da i de saakaldte østersbanker tillige fandt stenredskaber. Steen- 
strup skulde ogsaa allerede forholdsvis tidlig, ialfald 1837, have erkjendt 
skaldyngernes betydning 41! 412. 418, Som allerede i det foregaaende med- 
delt blev jo de danske skaldynger senere, især fra 1851 af, ivrig studerede 
og deres betydning i archæologisk henseende ivrig diskuteret. Denne 
diskussion stansede i 1863 med, at de stridende parter henviste til kom- 
mende undersøgelser; men ved den internationale, archæologiske kongres 
i Kjøbenhavn 1869 var spørgsmaalet igjen paa dagsordenen, og i en 
mundtlig diskussion hævdede her Steenstrup og Worsaae sine for- 
skjellige standpunkter44, Diskussionen har efterhaanden antaget andre 
former, og nye spørgsmaal har efterhaanden reist sig ved siden af de 
gamle; men samtidig har ogsaa interessen for mere indgaaende under- 
søgelser og trangen til disse vokset sig større og har her afsat et betyd- 
ningsfuldt mindesmærke i det tidligere under Nr. 220 anførte verk »Affalds- 
dynger fra Stenalderen i Danmark undersøgte for Nationalmuseet, 19000. 
I dette verk er nu ikke mindre end otte skaldynger undersøgt paa en 
meget indgaaende maade, hvis resultater vistnok fortjener at mærkes ogsaa 
i kredse, hvor nævnte store verk ikke kan naa hen. 
Ertebelle-dyngen, ældre neolithiske periode, tilhører i sin helhed 
periodens første del; men ophobningen er blevet noget forøget og stedet 
først endelig forladt, efter at de yngre redskabsformer var kommet i brug. 
Hovedmassen udgjøres af Ostrea edulis (L = 160 mm.), dernæst kommer 
Cardium edule (L = 61 mm.), Mytilus edulis (sterkt medtaget), Littorina 
littorea (L = 26 mm.), Nassa reticulata (L = 29 mm.) og mere tilfældig 
Vid.-Selsk. Skrifter. M.-N. Kl. 1908. No 7. 5 
