86 A. P. ØYEN. M.-N. Kl. 
jøtunkvinder kaldes oftere jårnvidjur; Mjölner er af jern; Geirrød kaster en 
gloende jernbolt efter Thor, og Skrymer binder madposen med jernbaand 640 
Vi følger saaledes vor egen stamme gjennem jernets tidsalder med 
det nuværende forhold mellem land og hav i vort lands sydlige del; men 
idet vi naar broncens tidsalder, bliver saavel begrebet om stammeslegt- 
skabet som kjendskabet til vort lands epeirogenetiske forhold mere uklart. 
Medens man i den tilgrænsende del af Bohuslän, som allerede tidligere 
omtalt, har troet at kunne fastsætte forholdet mellem land og hav ved 
broncealderens begyndelse, 2000 aar f. Chr.6, er dette forhold endnu 
ikke klargjort for vort lands sydøstlige del. Paa Jæderen gaar vi endnu 
længere tilbage uden at spore nogen synderlig forandring i havets stand; 
og derved forklares ogsaa dannelsen af den recente, meget udprægede 
strandlinje langs denne lave kyst; thi i løbet af mere end 4000 aar kan 
havets fraadende bølger og denningernes rullen æde langt i ler og sand 
og grus. I den tid, som gaar forud herfor, ved vi, at der paa Jæderens 
lave strand har dannet sig vekslende lag af flyvesand og muld; men vi 
kjender ikke til, hvorledes landpladen gjennem tidernes løb under foran- 
dring i stenalderskulturen har forandret sin stilling, om det er skeet i jevne 
drag eller i oscillerende svingning. Med klarere blik ser vi for saa vidt 
paa det ældste afsnit, om der end ogsaa her endnu er mange ting, der 
fordrer nøiere granskning. Som tillæg til, hvad der er meddelt i det fore- 
gaaende, kan her føies, at skaldyngen ved Kvernviken ligger paa et 4 cm. 
tykt muldlag®?, skaldyngen ved Haga paa et 8 cm. tykt lerblandet jord- 
lag 6 og skaldyngen ved Meling paa et lag af aurlignende muld 64; disse 
muldagtige lag, som kanske blot er rester af meget mægtigere afsætninger, 
vilde naturligvis trænge længere tid til sin dannelse, end en kontinuerlig 
stigning af landet i dette tilfælde vilde have skaffet. 
Men det er ikke blot i den sydlige del af vort land, at den nuværende 
strandlinje i lange tider har indtaget omtrent samme stilling; lignende har 
ogsaa forholdet været i de tilgrænsende dele af vore nabolande. Og i 
denne tid har f. ex. Mya arenaria, L. indvandret til vor kyst. Denne 
dyreform findes ikke subfossil paa Sjælland, men optræder kun som re- 
cent, Ved Nabstjert (Vendsyssel) fandtes Mya arenaria 300 m. fra 
kysten, omtrent i havets niveau6, men findes dog opført blandt saltvands- 
alluviets fossiler647; dette er vistnok et tilfælde, som svarer til, at Mün- 
ster anfører den som fossil fra Smedholmen (Brevik) ®48. Ved den svenske 
kyst, hvor Mya arenaria nu er meget almindelig, er den heller aldrig 
fundet subfossil64, Med hensyn til forekomsten af Mya arenaria inden 
den sydlige del af vort eget land klargjorde jeg denne nogenlunde alle- 
rede ved mine undersøgelser i omegnen af Helgeraaen sommeren 1898. 
