1903. No II. MYKOLOGISKE UNDERS. OVER SOP PAA FURUSP. LARVE. 19 
Undersogelserne herover godtgjorde, at disse to intet har med hin- 
anden at gjøre. 
Botrytes bassiana erholdt jeg som sagt fra Kral’s laboratorium i Prag. 
Af Cordyceps erholdt jeg de pragtfuldeste orangefarvede frugtlegemer 
fra Möller i Eberswalde. 
Botrytes bassiana. 
Denne sop er endnu mere tilbøielig til at danne sterilt mycel end 
tenella. Det er denne sop, der i almindelighed ansees for at være en 
frugtform af Cordyceps militaris — ansees for aarsagen til silkeormens 
sygdom, Muscardinen eller »Calcino«. 
Mine forsøg viste snart, at ialfald den sop, jeg havde erholdt paa 
Kral's laboratorium, ikke var nogen form af Cordyceps militaris. 
Jeg arbeidede med begge; thi medens Bot. bass. i alle kulturer holder 
sig hvid, kanske lidt blegrød hvid, gaar mycelet af Cordyceps meget snart 
over til gult — først citrongult — senere appelsingult, ja tilslut i ren 
okkergul farve. 
Der viste sig ogsaa forskjel i virulensen, idet Bot. bass. dræber skog- 
marken hurtigere end Cordyceps. 
Talrige forsøg med kontrolforsøg viste, at Bot. bass. kunde dræbe 
skogmarken, men ikke paa langt nær saa sikkert som Bot. tenella, først i 
løbet af 7—12 dage. 
Selv efter 12 dages forløb kan der være nogle mark, som overstaar 
sygdommen. Om dette kom af en tabt virulens, ved jeg ikke. Det har 
ikke lykkedes mig at faa den synderlig forstærket, slig som tilfældet er 
med Bot. tenella. Med hensyn paa vækst, temperatur og sporedannelse 
staar denne sop betydelig tilbage for tenella. Den trives bedst i varme, 
helst paa kjødemner, ikke paa mose — danner vanskelig sporer. Den er 
derfor af liden betydning. 
Cordyceps militaris. 
Med pragtfulde røde frugtlegemer — har lange bacilleformede sporer, 
der atter deler sig i bacillelignende oidier. Dens mycel er i begyndelsen 
hvidt, saa rødt. Den danner storartet botrytesfrugt med røde ruede 
sporer. 
Forsøg foretoges saavel med cordycepssporer direkte fra frugtlege- 
merne, dels med botrytessporer paa kulturerne. Jeg lod frugtlegemerne 
kaste sine sporer i sterile kolber i rigelig mængde og slap saa mark 
derned, med og uden barnaale. Men selv om jeg ogsaa ændrede forsøget 
derhen, at jeg lod marken spise — man kan faa den til at spise fluer, 
