MEDDELANDEN FRÄN STATENS SKOGSFORSOKSANSTALT. 



;• 



Om flygsandsfälten på Fårön och skyddsskogs= 

 lagen af den 24 juli 1903. 



Af Henrik Hesselman. 



I slutet af augusti 1907 erhöll författaren af denna uppsats ett 

 förordnande af Kungl. Domänstyrelsen att undersöka flygsandsfalten på 

 Fårön, särskildt Ulla Hau, för att utröna, huruvida skyddsskogslagen af 

 den 24 juli 1903 borde tillämpas å dessa områden samt i så fall till 

 hvilken utsträckning. Observationerna borde äfven utsträckas till att 

 undersöka betningens inflytande samt betydelsen af dess inskränkande. 



Områdets allmänna natur. 



Fårön vid Gotlands norra ända har en ganska utpräglad och egen- 

 domlig natur. Kalkhällarna, som intaga en högst betydande del af ön, 

 äro i regel betäckta med ett relativt djupt lager af lösare material, till 

 stor del vittringsjord, men tallskogen är låg och grofgrenig och träden 

 oftast krokiga eller vinda. De små åkerfälten, de öfverallt inskjutande hafs- 

 vikarna, de talrika insjöarna och tallskogen med dess ofta bisarra träd- 

 former bilda tillsammans ett landskap af ett visst egendomligt behag. 

 Det är ett stycke natur, som erhåller sin särprägel af hafvets närhet, 

 de ständiga vindarna och kalkens dominerande inflytande på vegeta- 

 tionen. 



På den nordöstra delen af ön — Avanäset — ■ möter man en an- 

 nan bild. Tallskogen är inom stora områden vacker och sluten, mark- 

 betäckningen utgöres af ris och mossor och bildar en stark motsats till 

 den annars vanligen örtrika växtmatta, som finns i Gotlands tallskogar. 

 Tanken föres otvifvelaktigt till de inom våra urbergsområden härskande 

 förhållandena. Härom erinra också de björk- och alkärr, som finnas i 

 sänkorna, och som annars äro sällsynta på Gotland. 



Orsaken till den starka växlingen i naturen är en jordmånsfråga. 

 Hela Avanäset består af sand. Endast på några få ställen såsom vid 

 Ava och vid Holmudden går kalkhällen i dagen. 



Skogsvårds/oreniugens Tidskrift, tQoS, , 



