4 HENRIK HESSELMAN. 



det största och mäktigaste flygsandsfältet utmed kusten. Det benämnes 

 på Fåröspråket Norsta aura (nordligaste ören), hvilket namn egentligen 

 lär tillhöra själfva udden, men som äfven begagnas för att beteckna 

 hela det innanför liggande flygsandsområdet. 



Liksom i allmänhet utmed sandstränder ha vi äfven här närmast 

 hafvet ett bälte af obevuxen eller svagt bevuxen sand af växlande 

 bredd, på somliga ställen sträckande sig ända till närmare ioo m. 

 Innanför detta följer en rad smärre, under tillväxt stadda dynkullar, som 

 snart höja sig till en hög, mäktig dyn eller rad af dynkullar af väx- 

 lande höjd. Bilden fig. 2 är tagen från Norsta aura ej långt nordväst 

 om fyren. I bakgrunden ser man den utmed kusten gående dynen. 

 Dess höjd är växlande, från 3 m. till 7,6 m. En granskning af dynen 

 visar följande. In emot land är den ytterst brant; endast på några få ställen 

 kan man gå upp för densamma. Uppe på krönet växa stora tufvor af 

 sandrör (Ammophila arenaria), som just på dynens mot land vända sida 

 befinna sig under utdöende. Vinden blottar de långt ned i sanden gå- 

 ende rötterna och rotstockarna. De torra, döda, sega halmruskorna 

 hänga som trasiga festoner ned utmed sandväggen, där de kvarhållas af 

 ännu i sanden inbäddade skottdelar. Närmast nedanför dynen på land- 

 sidan vid foten af den nästan tvärbranta dynväggen har vinden fört bort 

 all rörlig sand. Här utgöres marken af ett sandblandadt gröfre grus 

 och klappersten. En annan bild förete dynerna, betraktade från hafs- 

 sidan. På denna sida sluttar dynen ganska sakta. Man kan bekvämt 

 gå upp för den. Hela utsidan jämte en del smärre nedanför dynen 

 liggande kullar är väl bevuxen med sandröret [Ammophila arenaria). 

 Mot landsidan befinna sig sålunda dessa dyner under stark erosion. 

 Någon vandring in emot land förekommer sålunda icke hos kustdynen; 

 den vandrar tvärt om emot hafvet. Allt efter som landet höjer sig, 

 skrider dynen här framåt. Den vandrande dynen uppbygges dels af 

 sand, som kastas upp af hafvet, dels också — ehuru sannolikt i ringa 

 grad — af sand, som af vinden föres från den kallagda baksidan af 

 dynen öfver själfva dynens krön. 



Innanför bältet med kustdyner utbreder sig en ganska vid och när- 

 mast dynen alldeles jämn slätt. Denna slätt har uppkommit därigenom, 

 att vinden fört bort sanden ända ned till grundvattensnivån eller så 

 djupt ned, att sanden börjar bli fuktig, då den har nog stadga att 

 motstå vinderosionen. En dylik slätt benämnes deflationsyta. På de- 

 flationsytan finnes såväl yngre tallskog som intill 2 m. och därutöfver 

 höga dynkullar. Dessa dynkullar ha bildats dels kring tufvor af en grå 

 varietet af krypvidet (Salix repens v. arenaria), dels kring dylika af 

 sandröret (Ammophila arenaria). 



