OM FLYGSANDS FÄLTEN PÅ FÅRÖN OCH SKYDDSSKOGSLA(iEN. 9 



Ammophila arenaria och andra växter mera insprängda. Någon star- 

 kare öfversandning af skog förekommer ej här. 



Förhållandena vid Norsta aura (särskildt Norra Holmshålet) och 

 Skalsand (eller Södra Holmshålet) visa, att för närvarande någon större 

 sandtillförsel från hafvet icke äger rum. Eljes skulle väl knappast strand- 

 dynerna vandra mot hafvet med en tydlig erosionsbrant mot land. 

 Denna uppfattning styrkes ock af de uppgifter jag erhållit frän herr 

 M. Ekström å Gåsemora, en person väl bekant med naturförhållandena 

 å Fårön. Han håller före, att hafsbottnen kring Avanäset endast inom 

 inskränkta delar består af sand. De i Kgl. Sjökarteverket befintliga 

 sjömätningskorten i mycket stor skala, utförda åren 1832 — 1834, an- 

 gifva däremot en stor utbredning af sand. Dock gäller väl detta san- 

 nolikt mera grof sand, ty fin sand (f. Sd.) angifves blott på ett enda 

 ställe. Härför talar också den omständigheten, att Ekeviken enligt kar- 

 tan helt och hållet har sandbotten, men här är sandtillförseln ytterst 

 obetydlig och den uppkastade sanden tämligen grof. I alla händelser 

 är sandtillförseln ej rikligare, än att den uppkastade, fina sanden hinner 

 bindas af Ammophila arenaria. De rörliga utmed skogen befint- 

 liga kustdynerna bestå alltså i hufvudsak af en sandmassa, som 

 förut blifvit uppkastad på land och därefter bunden, och som 

 nu befinner sig under omlagring och omflyttning. Denna om- 

 lagring sammanhänger på det närmaste med sandrörets egenskaper som 

 sandbindande växt. När dynen nått en viss höjd, upphör påförandet 

 af ny sand. Sandröret, som för sin trefnad fordrar ny sandtillförsel, 

 glesnar ut och andra mindre starkt sandbindande växter komma in. 

 Därvid uppstår lätt ett brott i dynen, vinden gräfver sig in och om- 

 lagrar den preliminärt bundna dynen till en ny dyn. Härvid gräfver 

 sig ofta vinden ned till grundvattensnivån. En vandring i en viss, ehuru 

 mycket oregelbunden vindriktning kan härvidlag äga rum. Någon 

 från hafvet kommande, direkt invandrande dyn förekommer 

 ej på Avanäset. 



Kustdynernas förhållande till skogen. 



Som det framhållits i det föregående, försiggår på flera ställen en 

 öfversandning af skog närmast kustdynerna. Af allt att döma försiggår 

 dock denna öfversandning långsamt och framförallt oregelbundet. En 

 sammanhängande vandringsdyn saknas, det är endast enstaka dyner, 

 som på några få punkter blåsa in i skogen. Här och hvar, där skogen 

 afverkats oförsiktigt, har vandringen till synes skett ganska snabbt. En 

 hållpunkt för att bedöma utbredningshastigheten hos dessa kustdynfält 



