OM Fl.YGSANDSFÄLTEN PÅ FÄR(")N OCH SKYDDSSKOGSLAGEN. 



13 



hur imposanta de än te sig — dock spela en ödesdiger roll i ekono- 

 miskt hänseende. 



Efter att ha redogjort för Ulla Haus natur, skola vi därför söka 

 att utreda dess historia. 



Ulla Hau har för närvarande en yta af mer än 170 har (år 1883 

 167,3 har). På östra och sydöstra sidan ha vi den stora framåtvandrande 

 dynen. Sin största höjd når den i sydöstra delen. Den högsta dyn- 

 kullen ligger här omkring 18 m. öfver deflationsytan och c:a 17 m. öfver 

 den skogsmark, öfver hvilken den vandrar fram. Mot norr sänker den 

 sig allt mer, och närmare norra stranden är dynen föga utpräglad. Den 



h.t AJjarR .&.» 



Fig. 6. Profil af Ulla Hau från den nordöstra delen. Till vänster deflationsytan med in- 

 vnndrande tallskog, till höger vandringsdynen, öfversandande tallskog. Å dynens vindsida 

 lefvande och döda rester af cfversandad skog. a erosionsrest af en gammal dyn, b nybildade 

 små dyner kring sandröret [Ammophila arenarid). Skala 1 : 2000. Höjd- och längdskala lika. 



skematiska teckningen å fig. 6 åskådliggör dynens framvandringssätt 

 och ger en föreställning om Ulla Haus byggnad. Dynen vandrar här 

 i östlig eller öst-sydöstlig riktning. Vindsidan är långsluttande (5°) och 

 vegetationsfri. Sanden är hård och af vinden tillpackad, så att man utan 

 större svårighet kan gå på dynen. Öfver sandytan sticka här och där 

 tallstubbar eller döda tallar upp. På dynens krön finna vi några mindre, 

 sekundära dynkullar, där sandröret {Ammophila arenarid] är den sand- 

 bindande växten. Af vinden föres sanden från den vegetationsfria vind- 

 sidan upp på dynens krön, hvarefter den rinner eller blåser ned i skogen. 

 Läsidan är skarpt sluttande med en lutningsvinkel af ända till 35 , 

 sanden är helt lös så att man sjunker ned i dynen \ På så sätt vandrar 

 dynen alltjämt framåt och begrafver i sin väg vacker, växande tallskog. 

 Träden kunna länge stå emot öfversandningen, men när sanden börjar 

 komma upp i trädkronorna, blifva de ännu sandfria grenarna glesare 



1 Den här mätta dynen (Elfvings spegel och måttband) har i afseende på lutnings- 

 graden gett värden, som nära öfverensstämma med andra, närmare studerade vandringsdyner. 

 Sokolöw (Die Dunen. Bildung, Entwickelung und innerer Bau. Deutsche Ausgabe, sid. 75 — 

 83. Berlin 1894) anger vindsidans lutningsvinkel hos dyner i allmänhet variera mellan 5 

 och 12°, läsidans 28° — 32 . 5°j lutningsvinkel visar den svagast sluttande delen af vind- 

 sidan hos denna dyn på det mätta stället, 35 den starkast sluttande delen af läsidan inne 

 i skogen. Enligt Ramann (Jiodenkunde. It Aufl., s. 67. Berlin 1905' blifva dyner, som 

 vandra in i skog brantare än andra dyner. Detta är säkerligen också förklaringen till den 

 starka lutningsvinkeln hos vandringsdynen på Ulla Hau. 



