I 8 HENRIK. HESSELMAN. 



vatten bestämmes halten af lättler. Sandanalysen är utförd i närmaste 

 öfverensstämmelse med den af Atterberg i Kalmar utarbetade meto- 

 den. Äfven hans terminologi är i hufvudsak använd 1 . 



Af en jämförelse med andra analyser af flygsand, visar det sig att 

 dynerna vid Ulla Hau innehålla en relativt stor halt af mo, hvilket så 

 till vida är fördelaktigt att det höjer dynernas vattenbehållande för- 

 måga, en sak, som bör vara gynnsam för deras återplanterande 2 . Sanden 

 visar för öfrigt stor öfverensstämmelse med flygsand från Halmstad. 



Äfven sandens mineralogiska och kemiska beskaffenhet talar för 

 dess lämplighet för skogsväxt. Färgen är ljus gulhvit; mineralkornen 

 bestå visserligen till öfvervägande del af kiselsyra, men fältspat- och 

 hornblendekristaller äro ganska talrika, hvaremot kalkstenssplittror sak- 

 nas. En af H. Santesson 3 utförd kemisk analys visar 92,06 % kisel- 

 syra samt bland i växtfysiologiskt hänseende viktiga ämnen 0,51 % kalk 

 och 2,27 % kali. 



Ulla Haus uppkomst. 



Vi skola nu se till, hvilka företeelser närmare kunna upplysa oss 

 om Ulla Haus såväl i praktiskt som teoretiskt hänseende intressanta 

 och viktiga historia. Redan vid ett flyktigt besök å flygsandsfälten ser 

 man en företeelse, som ger en liten fingervisning härutinnan. A fig. 

 10, som återger dynens vandring mot skogen, observeras närmast defla- 

 tionsytan tvenne kullar med branta sidor. I kullarna finnes ett utpräg- 

 ladt humusskikt. Mannen på bilden pekar just på detta humusskikt, 

 innehållande multnande trä- och barkbitar. På humusskiktet ligger nu ett 

 lager af sand, som sammanhålles af sandröret {Ammop/iila arenaria). 

 Under humusskiktet är sanden mera fastkittad, något ortstensartad. 

 Kullarna ha nästan tvärbranta sidor, i hvilka vinden med tillhjälp af den 

 flygande sanden eroderat ut ränder, alldeles som öknens sandstormar 

 anfräta det fasta berget. Dessa kullar äro ingenting annat än erosions- 

 rester af en gång skogbundna dyner. Liknande erosionsrester finner 

 man strödda här och där öfver Ulla Hau. A fig. 1 1 ser man en dylik 

 med en ännu kvarstående, helt liten tallstubbe. Humusrandens ojämna 

 bågform tyder på att det är en gammal dynkulle. Ett träd, som lyckats 

 stå emot öfversandningen, står ännu kvar. 



1 Studier i Jordanalysen. Landtbruksakademiens Handlingar och Tidskrift 1903. Stock- 

 holm 1903. Sandslagens klassifikation och terminologi. Geol. För. Förh. Bd. 25. 1903. De 

 klastiska jordbeståndsdelarnas terminologi. Geol. För. Förh. Bd 27 1905. Stockholm 1905. 



- Atterberg. Studier i jordanalysen 1. c. sid. 240 och De klastiska jordbestånds- 

 delarnas terminologi sid. 230. 



3 Axel Lindström. Praktiskt geologiska iakttagelser under resor på Gotland 1876 

 — 187S. Sv. Geol. Und. Ser. C. N:o 34, sid. 22—23. Stockholm 1879. 



