OM FLYGSANDSFÄLTEN PÅ FARÖN OCH SKVDDSSKOGSLAGEN. 2 I 



kommit i drift, men åter blifvit bunden. Tallstammarna äro ofta ett 

 stycke upp öfversandade. På somliga fläckar, i synnerhet invid kör- 

 vägar kan sanden befinna sig i svag drift. På de miniatyrdyner, som 

 sålunda bildas, uppträda rikligt med sandtof [Corynephorus canescens) 

 samt spridd rödsvingel [Festuca rubra v. arenaria). Oaktadt skogen är 

 gles och kottetillgången god, saknas föryngring. Endast några spridda 

 småtallar förekomma. På några punkter utgöres markbetäckningen en- 

 dast af kottar och barr. 



Endast i sänkorna mellan dynerna finner man en mera fast vegeta- 

 tion. Här finnas då våra vanliga skogsris, såsom lingon {Vaciniitm vitis 

 idcza), blåbär [Myrtillus nigra), linnéa {Linncea borealis), vidare andra 

 vanliga barrskogsväxter, såsom dufkulla [Trientalis europcea), vårfryle 

 {Luzula pi/osa), örnbräken [Pteris aquitina) samt vanliga barrskogsmos- 

 sor, såsom Hylocomium proliferum, triquetrum och parietimun, Polyirichum 

 commune, Leucobrymn glaucum. Här bildas också ett ordentligt lager 

 med skogshumus. 



Af denna lilla skildring framgår, att dynerna äro löst bundna, och 

 att föryngringen är svag. Man kan lätt föreställa sig, att dylika dyner 

 kunna bryta upp och af vinden sättas i drift. Det är just också något, 

 som ännu i dag sker. I närheten af Ulla Hau ligger Södra Sandheden, 

 från hvilken fig. 12 är hämtad. Till vänster ä bilden synes en dyn 

 under uppbrott. Tallarna stå alldeles i kanten af erosionsbranten. Med 

 hvarje år sopas en del af sanden bort omkring tallarnes rötter, och förr 

 eller senare kommer den dag, då trädet störtar omkull (se fig. 13 och 

 14). Denna företeelse kan man iakttaga på flere punkter utmed Södra 

 Sandhedens norra kant. Den frigjorda sanden blåser in i skogen, i syn- 

 nerhet där skogsbeståndet är glest, och samlar sig till större eller mindre 

 dyner och dynkullar. Äfven på den Norra Sandheden träffar man lik- 

 nande företeelser. 



För att få en föreställning om, huru fort sanden kan blåsa bort 

 från tallarnas rötter, undersöktes deras diametertillväxt genom uttagande 

 af borrspän. Man skulle möjligen kunna tro, att rötternas friläggande 

 skulle förorsaka en tydlig minskning i årsringarnas bredd. Emellertid 

 råder härvidlag så stor växling, att man svårligen härigenom kan komma 

 till någon bestämd uppfattning. 



När man ser dessa uppbrytande dyner, och när man känner, att 

 hela Ulla Hau fordom varit ett skogbundet flygsandsområde, ligger den 

 tanken otvifvelaktigt nära, att Ulla Hau en gång i tiden börjat på detta sätt. 



En ledning vid afgörandet af denna fråga kan man erhålla genom 

 att undersöka skogen på deflationsytan. Som nyss visats, invandrar 

 skogen, när sanddriften gått så långt, att grundvattensnivån nåtts. Äro 



