28 HENRIK HESSEI.MAN. 



sultat: Ulla Hau uppkom i början af 1700-talet genom brott 

 i skogbundna dyner. 



Orsaken till det första farliga brottet känner man ej, den förlorar 

 sig i traditionens dunkel. Herr likström i St. Gåsemora ville sålunda 

 minnas, att Christoffer Gazelius omtalat, att sanden antingen hade 

 börjat flyga omkring från några djupt nedskurna hjulspår eller också 

 kommit i rörelse efter en mindre skogseld, som uppkommit vid tjär- 

 bränning. Tjärbränning idkades fordom mycket på Gotland. Linné J 

 omtalar den klara, ljusbruna »Gotlandstjäran», som brändes ur stubbar, 

 som ofta »några hundrade år legat i jorden». Afven på Avanäset har 

 man bränt tjära 2 , här och där på dynresterna träffas kol, säkerligen 

 minnen från denna tid. En annan tradition har jag sedermera hört om- 

 talas genom kandidat E. Mj Öberg, som för entomologiska studier till- 

 bragte en del af sommaren 1903 på Fårön. Enligt den af honom hörda 

 berättelsen skulle ryssar, som år 1704 strandat å Fårön, gått upp på 

 de skogbundna dynerna å Avanäset, och där gräft efter vatten, hvar- 

 efter sanden börjat att ryka omkring. Denna berättelse återfinnes hos 

 Eisen och Stuxberg 3 » men enligt den af dem anförda traditionen borde 

 Ulla Hau ha brutit upp i början af 1800-talet, hvilket ej stämmer med 

 den naturhistoriska undersökningens resultat, ej heller med den tradi- 

 tion, som jag fick kännedom om genom herr Ekström på Gåsemora. 

 Tidsbestämningen är äfven oförenlig med de kartor, som längre fram 

 komma att närmare omtalas. 



Berättelsen om vattengräfningen skulle möjligen ha ett skäl för sig. 

 Just på den slätt, där enligt alla undersökningar Ulla Hau börjat, finnes 

 en ganska stor vattenfylld sänka. Djupet var i höstas (enligt mätning 

 af planteringsvakten Marcus Larsson) 80 cm., vidden är dock allde- 

 les för stor, för att hålan skulle vara en gräfd brunn. Sannolikt är den 

 en rest af en vattenfylld sänka, som fanns i de skogbundna dynerna 

 före Ulla Haus uppkomst. Dylika sänkor äro mycket vanliga på de 

 andra delarna af Avanäset. Man kan ju förvåna sig öfver, att den ej 

 blifvit fylld af sand vid dynernas vandring, men just norr om denna 

 sänka alldeles invid ligger en ännu orörd gammal dyn. Hvad som be- • 

 stämdt talar emot denna berättelse är att år 1704 Avanäset var lika 

 bebodt som nu och att sålunda någon vattengräfning varit onödig. 

 Möjligen härstammar denna berättelse, såsom herr Ekström i bref 

 meddelat mig, från en händelse på Gotska Sandön, som i forna tider 



1 Gothländska resa, sid. 198. 



2 Storbonden Ava-Jens på Fårön, ägare af Ava och Broa, for hvarje år med 24 tun- 

 nor tjära, fisk och kutspäck till Visby. (P. A. Säve, Åkerns sagor, sid. 76. Stockholm 1S76). 



3 Bidrag* till kännedomen om Gotska Sandön. Öfvers. K. V. A. Förh. 1868. sid, 356. 



