34 



HENRIK HESSELJIAX. 



Ulla Hau börjat. Denna ungskog skulle sannolikt ej ha funnits där, 

 om Ulla Hau börjat vid början af 1800-talet såsom den af Eisen och 

 Stuxberg anförda traditionen vill göra troligt. Afven af denna orsak 

 måste uppkomsten läggas längre tillbaka i tiden. Nästa karta är från 

 1875. Denna är vida noggrannare. Ungskogspartierna ha fått en vida 

 bättre begränsning, storskifteskartan af år 1824 är säkerligen i det fallet 

 något skematisk 1 . Den cirkelrunda formen å flygsandfältet är något för- 

 ändrad, i synnerhet mot söder finnas en del oregelbundna utbuktningar, 

 till hvilka jag sedan skall återkomma. A nästa karta från 1883 har Ulla 

 Hau utvidgat sig betydligt, men bibehållit sin form från 1875. A den 

 reproducerade kartbilden finnas äfven Södra och Norra Sandheden utlagda, 

 hvilka alldeles saknas å storskifteskartan af år 1824. De ha sålunda upp- 

 kommit under 1800-talet, och enligt försäkringar af herr Ekström har 

 Södra Sandheden uppkommit under de senaste femtio åren. På grund 

 af kartorna kan man nu studera Ulla Haus utvecklingshastighet. 



Efter 1824 ha dessutom tillkommit tvenne andra, ehuru mindre flyg- 

 sandfält, nämligen Södra Sandheden om 7,2 har och Norra Sandheden 

 28,9 har (1883 års karta). 



Ulla Hau har sålunda till att börja med vuxit långsamt. Under de 

 första c:a 100 åren uppnådde den en storlek (med ungskogsfältenjaf 82,3 har. 



På 51 år därefter ökades den med 61,4 har, sålunda pr år med 

 1,2 har, d. v. s. betydligt mera än de första hundraåren. Nästa period 

 på 12 år visar den en ökning af 23,6 har, d. v. s. 1,967 har pr år. Kar- 

 torna kunna ju vara något olika därigenom att olika förrättningsmän 

 uppfattat sandfältens begränsning på olika sätt, men något betydligare 

 fel torde detta ej ha förorsakat. Sandfälten ha sålunda vuxit has- 

 tigare, ju äldre de blifvit. Detta beror delvis därpå, att vinden med 

 hvarje år får större spelrum samt att genom dynernas uppbrytning den 

 i drift stadda sandmassan med hvarje år ökas till sin mängd. Men 

 äfven andra faktorer hafva härvid varit verksamma. 



I från den antagna uppbrytningspunkten vid gränsen mellan Lassor 

 och Verkegårds skiften har vandringsdynen å Ulla Hau förflyttat sig 

 som nedanstående tabell angifver. 



' En i Kgl. Sjökarteverkets arkiv befintlig karta öfver Avanäset, mätt åren 1832 — 34. 

 angifver ungskogens begränsning på ett naturligare sätt, öfverensstärumande med min under- 

 sökning. 



