SKOGSVARDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT igoS. H. I. 



Bidrag till frågan om barkborrarna såsom 

 primär orsak till trädtorka. 



Af Ragnar Melin. 



Vid en resa inom Varriså revir i början af oktober månad obser- 

 verade jag nära Hvitbäcken ett ungt, vackert tallbestånd, där träden 

 gruppvis voro mer eller mindre uttorkade. En närmare undersökning 

 visade, att samtliga torkade tallar voro angripna af en barkborre Tomt- 

 ens bidens. Angreppet hade börjats i trädets topp och fortgått nedåt, 

 och ej mer än 3 å 4 månader hade behöfts för att göra ända på trädens 

 Ii f~, i det att vid midsommartiden samma år ingen torka hade förmärkts 

 i beståndet. Någon annan anledning till torkan än insektsangreppet 

 kunde ej gärna tänkas, enär dels skogen varit i sin fulla växtkraft — 

 endast c:a 40 år — dels ståndorten utgjordes af en moränås med goda 

 lutningsförhållanden, dels sommaren utmärkt sig för synnerligen fuktig 

 väderlek samt slutligen inga andra sjukdomstecken å barr eller rötter 

 kunde påvisas. Att insekten var primär orsak till talltorkan torde för 

 öfrigt framgå däraf, att fullväxta insekter liksom larver påträffades i full- 

 komligt friska stamdelar, där visserligen en del förstörts af safven, men 

 de öfriga syntes fortsätta förstörelseverket. 



Upphofvet till insektangreppet syntes vara att söka hos en del ung- 

 tallar, som föregående sommar utfällts vid en landsvägsstakning och 

 blifvit kvarliggande, ty just i närheten af denna linje stodo de torkade 

 trädgrupperna. 



För påvisande af blåytans hastiga spridning å växande, genom 

 dylikt insektangrepp dödade ungtallar afsågades å några träd tvärsek- 

 tioner för hvarje meter från toppen nedåt stammen. Vidstående bil- 

 der visa gången af denna blåytans spridning vid olika höjder från 

 marken . I toppen af trädet har den inträngt ända till märgen och 



1 För att markera inre gränsen för blåytan är densamma betecknad med en svart linje. 



