OM SKOr.SVARDSSTVRELSERNAS VERKSAMHET. 49 



betesfred skall gälla under de tio första åren, och att, där det gäller sådd, 

 tullständig betesfred för hästar, får och getter skall äga rum under hela den 

 till tjugo år uppgående kontraktstiden (medan nötkreatur redan första året 

 få beta efter den i juni). Det är svårt att förstå annat, än att hägnad 

 också skulle bli nödvändig för att genomföra betesfred under tio eller tjugo 

 Ar, hvarför kontraktsförslaget och berörda ogillaVide uttalande icke synas gå 

 väl ihop. 



Hvad beträffar det andra å sid. 412 och 413 intagna kontraktet, så 

 lider dess bestämmelse om betet (punkt 5:0) af en oklarhet, som möjligen 

 kan bli betänklig. Där finns icke föreskrifvet, hvem som skall laga så att 

 betning, annan än den i punkten tillåtna, ej äger rum. Om i de vidsträckta 

 delar af vårt land, där enligt 5 § 2 mom. af stängselförordningen gemen 

 samt mulbete är rådande, en markägare, som fått skogsodladt enligt ett 

 sådant kontrakt, skulle underlåta att inhägna odlingen och andras kreatur 

 derefter förstörde densamma, så är det väl möjligt, att en domstol skulle i 

 följd af kontraktets allmänna affattning anse, att markägaren åtagit sig att 

 hålla kreaturen borta och att han därför enligt punkt 6:0 är skyldig att 

 lämna skogsvårdsstyrelsen ersättning. Men jag finner det inte heller otroligt, 

 att domstolen skulle kunna fästa afseende vid af markägaren gjord invänd 

 ning, att, enär han inte åtagit sig att freda odlingen för betning, men punkt 

 5:0 innehåller, att sådant fredande skall ske, han inte tänkt sig annat än 

 att skogsvårdsstyrelsen skulle ombesörja saken. 



Punkten i fråga synes alltså böra omformuleras - - såvida det verkligen 

 är meningen, att markägaren skall vara skyldig att hålla kreaturen borta. 

 Eller kanske är det i kontraktet afsedt, att skogsvårdsstyrelsen skall göra det 

 genom att hägna? Gäfleborgs läns skogsvårdsstyrelse åtminstone åtager sig 

 äfven detta, men då enligt tydligare affattade kontrakt. 



Det sist omförmälda kontraktet borde enligt uttalande å sid. 412 äfven 

 vara tillämpligt för kalmarker, som uppstått efter den 1 jan. IQ05, och 

 skulle således också för sådana marker lämnas fritt skogsfrö eller plantor 

 och skogsodlingsledare. Om man, såsom herr Kinman (se midten af sid. 

 422), anser, att »återväxten är uppenbarligen äfventyrad, då återväxt icke är 

 att vänta inom rimlig tid, därest icke särskilda åtgärder för detta måls 

 vinnande vidtagas», hvilken definition förefaller ganska acceptabel, så tyckes 

 det, som om — då med kontraktet ju förutsattes, att skogsodling måste ske, 

 och återväxten sålunda är uppenbarligen äfventyrad — det blefve ett slags 

 premiering af rofhyggena. Och den egendomligheten kan då inträffa, att 

 sedan det vid undersökning enligt 2 § af lagen angående vård af enskildes 

 skogar konstaterats, att återväxten är äfventyrad, skogsvårdsstyrelsen, som 

 enligt lagen har att söka träffa öfverenskommelse om återväxten och enligt 

 sitt af Kungl. Maj:t fastställda reglemente skall tillse, att öfverenskommelse 

 omfattar jämväl kostnaden för undersökningen, med ena handen tar ut 

 denna kostnad, medan den med andra handen skänker bort det många 

 gånger större värde, som ligger i den kostnadsfria hjälpen vid skogsodlingen. 

 Detta principiellt sedt. Emellertid torde ju praktiska skäl — ehuru herr 

 Kinman icke anfört några sådana — kunna finnas för beviljande af hjälp äfven 

 åt marker, afverkade efter år 1904. Och det kan ju vidare antagas, att en 



Skogsvårds föreningens Tidskri/t, IQ08. 



4 



