50 



ERIK LEKSELL. 



skogsvårdsstyrelse inte begår den inkonsekvensen, att den väl träffar ofver- 

 enskommelse efter syn samt utkräfver kostnaderna för synen och ändå hjälper 

 vederbörande med skogsodlingen. 



Men nog synes man få vidgå, att det inte stämmer öfverens åtminstone 

 med lagens nuvarande ordalydelse att gratis skogsodla efter år 1904 afverkade 

 marker. Och om det inte heller stämmer med lagens anda, vore det möjli- 

 gen lämpligt, att lagen ändrades, så att lagstridigheter undvekes. 



* 



Då herr Kinman anser, att skogsodlingskontrakten icke böra afse längre 

 tid än 15 — 25 år (sid. 414 och 424), kan det kanske inte vara ur vägen 

 att erinra om hvad i fråga härom förekommit i riksdagen innevarande år. 

 I motiveringen till en af sina bekanta motioner anförde borgmästaren C. A. 

 Lindhagen bl. a., hurusom understödjandet af den enskildes skogshushållning 

 med fria planteringar, fritt tillhandagående af plantor och skogsfrö och dylikt 

 lämnar rum för betydande anmärkningar, och att »det är ju en ren komedi 

 att, såsom exempelvis sker i Halland, arrendera gamla kalmarker på 20 år 

 för att sedan kultiverade skänka dem till markägaren». Lagutskottet förkla- 

 rade sig på de i motionen angifna skäl icke kunna annat än på det lifli- 

 gaste tillstyrka den hemställan motionären gjort samt framlade i ämnet ett 

 förslag, som af båda kamrarna bifölls. 



I fråga om den första af de å sid. 418 intagna skogsodlingsförbindelserna 

 väcker det ens undran, att oaktadt det förutsattes, att skogsvårdsstyrelsen, 

 utan föregående undersökning enligt 2 § i lagen angående vård af enskildes 

 skogar, under hand vändt sig till jordägaren eller skogsafverkaren, det 

 ändå i förbindelsens slut talas om kostnad för en sådan undersökning, som 

 undertecknaren åtager sig att betala. Herr Kinman har inte nämnt, men 

 försiktigheten synes kräfva, att å förbindelsen tecknas intyg, t. ex. af läns- 

 man, pastor eller skogsvårdskommitteordförande, om löftesmäns vederhäftighet. 



A midten af sid. 421 framställer herr Kinman såsom sin mening, att 

 tiden, då kulturåtgärder skola påbörjas eller afslutas, icke böra i undersök- 

 ningsinstrumentet föreslås. 



Det förefaller emellertid, som om han snarare bort tillråda intagande i 

 instrumentet af ett sådant förslag. Om saken kommer till domstol enligt 3 

 och 4 §§ i lagen angående vård af enskildes skogar, så lärer väl domstolen 

 komma att fästa den allra största vikt vid de opartiske sakkunniges utlå- 

 tande, och om de instämda hitta på att föreslå andra tider än skogsvårds- 

 styrelsen, så torde det väl kunna hända, att domstolen finner sig böra taga 

 hänsyn till detta de instämdes förslag, såvida ej skogsvårdsstyrelsen före- 

 bringar någon utredning, som stöder de af styrelsen föreslagna tiderna — 

 en tämligen onödig omgång, synes det. 



Nederst å samma sida förekommer ett uttalande, som, ehuru något 

 oklart affattadt, tyckes gå ut derpå, att om efter afverkningsförbud pant eller 

 borgen sättes hos Kungl. Maj:ts befallningshafvande, stämning måste uttagas 

 inom trettio dagar. Denna åsikt är emellertid felaktig. 



Grunden till gällande föreskrift om att skogsvårdsstyrelse, då den vun- 



