5 2 ERHARD R. BJÖRKLUND. 



temligen sväfva i luften, och då herr Kinman tillika förklarar sig anse, att 

 forstliga biträdet väl kan behöfva juridiskt biträde, torde vidare ordande 

 härom kanske icke vara af nöden, helst de flesta väl anse det önskvärdt för 

 skogsvårdsstyrelserna, att de i denna organisationsfråga, liksom i en mängd 

 andra, ha största möjliga frihet att inrätta sig efter de olika omständigheter, 

 som kunna föreligga. 



Gäfle i december 1907. Erik Lekseli. 



Till frågan om de nya skogslagarnas tillämpning. 



Det är utan tvifvel riktigt och bra, att de från och med år 

 1905 gällande nya skogslagarna upptagits till allmän diskussion med hän- 

 syn till deras tillämpning i praktiken och de resultat, de lämnat inom olika 

 län och distrikt. Undertecknad har ock med intresse tagit del af den så 

 förda diskussionen och de gjorda inläggen såväl vid årsmötet den 1 5 sist- 

 lidne april, som i häftet n:r 10 och 11 år 1907, af denna tidskrift. Ty 

 den praktiska tillämpningen af dessa lagar under de första åren af deras 

 giltighet och den härom förda diskussionen måste särskildt intressera ej 

 allenast vederbörande skogsvårdsstyrelser och hos dem anställda tjänste- 

 män, utan ock oss statens skogstjänstemän, som ju ibland förordnas att in- 

 gripa för att hålla undersökning och afgifva utlåtande i dessa frågor. Vi 

 skogstjänstemän böra sålunda vara fullt inne i saken, och en viss konsekvens 

 bör äga rum mellan olika tjänstemäns göranden härvid. Diskussionen i dessa 

 frågor är därför både nyttig och nöjsam. Af denna anledning vill äfven 

 jag framlägga min erfarenhet. 



I de uppsatser i ämnet, som förekommo i tidskriftshäftena n:r 8 och 9 

 samt 10 och 11 förlidet år, talas om kvarlämnandet af fröträd vid afverkningen, 

 och det förefaller af den förda diskussionen, som den meningen ofta gjort 

 sig gällande, att allt vore väl beställdt vid en afverkning, blott fröträd kvar 

 lämnades. Emellertid föreskrifver den nya skogslagen icke alls någon sådan 

 åtgärd, och jag håller före att den gjort mycket riktigt häri. Har man 

 sett sig något mera omkring på olika orter, har man säkerligen ock funnit, 

 att en fröträdsställning ingalunda alltid garanterar återväxt. Under min 

 mångåriga skogsmannaverksamhel i Norrland var jag visserligen ofta i 

 tillfälle att iakttaga utmärkt lyckade resultat af fröträd. Under den något 

 längre verksamheten i en sydligare del af landet har jag äfven varit i till- 

 fälle att allt emellanåt — dock ej så ofta som norrut - - se goda resultat 

 af kvarlämnade fröträd. Emellertid finnas härnere orter, där jag skulle 

 anse kvarlämnande af fröträd, för att däraf bereda återväxt, såsom fel ; och 

 jag kan i detta sammanhang anföra ett belysande exempel ur verkligheten. 

 I skogsplanen för en viss häradsallmänning inom en sådan ort intogs be- 

 stämmelse om, att hyggena skulle kalhuggas, och att återväxt skulle beredas 

 genom skogsodling, som skulle verkställas snarast möjligt efter afverkningen 

 — detta senare för att gräsväxt, som marken här hade mycken benägenhet 

 för, icke skulle hinna taga öfverhand. Efter ett eller par år begärde så 

 allmänningsstyrelsen den ändringen i planen, att fröträdsställning skulle an- 



