68 NOTISER. 



med en ungefärlig areal af 5 tunnland. Inom detta kunde knappast ett enda träd 

 uppletas, som icke blifvit i det närmaste förstördt genom skador af fullkomligt 

 samma beskaffenhet, som beskrifvits från Östergötland. Genom närmare undersök- 

 ning af sårens form och utseende samt på grund af skogsarbetares direkta iaktta- 

 gelse, konstaterades, att i detta fall åverkan förorsakats af ekorre. Stamsåren, som 

 — åtminstone de färskare — företedde spår af guagaretänder, började på ungefär 

 trädens halfva höjd och gingo oftast i spiralform uppåt ända ut till de sista års- 

 skotten. I nedre kanten af såren kvarhängde i allmänhet en hoprullad spana, och 

 det var dennas safviga insida, som ekorrar — enligt direkta iakttagelser — brukade 

 afslicka. 



På allmänuingen i fråga förefinnas utom detta bestånd flera mindre fläckar 

 med förstörd tallskog i samma ålder. På längre afstånd därifrån förekomma mera 

 sporadiskt skadade träd. Det synes vara endast den yngre, böjliga barken, som 

 råkat ut för sagda gnagares skadegörelse, och nästan endast tallskog i ålder mellan 

 35 och 55 år. Dock påträffade jag äfven enstaka smärre granar, hvilka skadats på 

 samma sätt. Genom att saf barken ända intill veden bortslites, förhindras trädens 

 vidare tillväxt å det skadade stället, som snart nog svartnar, och då lättare blir 

 synligt. En svag öfvervallning från kanterna gör sig naturligt nog märkbar; i 

 hvarje fall är dock skadan obotlig, ty trädens utväxande till gagnvirke omöjliggöres. 

 Bland skogsinstitutets samlingar förvaras ett par stammar af på ofvan relaterade 

 sätt skadade träd, hvilka äro från den nämnda allmänningeu. 



Efter hvad jag har mig bekant är dylik skadegörelse icke så alldeles okänd 

 inom vissa delar af Västergötland. På en kronopark inom ett annat revir därstädes 

 har skadans omfattning föranledt skogsförvaltningen till att utbetala skottpenningar 

 å ekorre. Då emellertid detta slags angrepp å tallskog flerstädes icke torde upp- 

 märksammas i tid, och den åstadkomna skadan kan blifva betydlig — allrahelst 

 som ekorren vissa år uppträder ovanligt talrik, och det städse tyckes vara ungskog 

 i sin bästa tillväxt, som fördärfvas — har jag ansett, att ett omnämnande häraf 

 varit på sin plats för att fästa skogsmäns och skogsägares uppmärksamhet på ett 

 kanske eljest lätt förbisedt skadedjur inom våra skogar. 



Östersund i juli 1907. Gotthard Björklund. 



EKORRENS SKADEGÖRELSE. Då jag dagarna före midsommar i år besökte den 

 lilla badorten Källvik, belägen 2 timmars ångbåtsfärd norr om Västervik, föll det 

 mig genast i ögonen att en massa större och mindre barrstycken af björk lågo 

 kringspridda å marken. Jag företog en närmare undersökning af dessa och fann 

 dem vara kringbitna, samt upptäckte snart föröfvaren, en ekorre, sysselsatt med 

 förstörelsearbetet. Skadegörelsen har uteslutande företagits å 20- å 40-åriga björkar 

 3 a 5 meter från toppen, där vanligtvis stammen kringgnagts intill safven, som an- 

 tagligen för ekorren varit begärlig. Dessutom hade de gjort en och annan nedåt- 

 riktad längsgående skåra, hvarvid barkstyckena synas hafva af vinden så småningom 

 lösryckts, enär många af dem ännu hängde kvar vid stammen, som gifvetvis ofvan 

 skadan snart torkar. 



En annan skadegörelse af ekorre, som icke torde vara så sällsynt, är den som 

 föröfvas å äpplen och päron, där det uteslutande är kärnorna, som tillgripas, och 

 återstoden får falla till marken. Här å Hagelsrum ha tusentals dylika frukter i år 

 förstörts af ekorren, som uppträdt i ovanligt stor mängd, så att omkring ett tret- 

 tiotal djur nedlagts härstädes i trädgården. 



Hagelsrum i oktober 1907. 



C. A. F. Gyllenkrok. 



