OM SKOC.SVARDSS1YRELSERNAS VERKSAMHET. 



Kör att ytterligare förminska möjligheten till allt för stora olikheter i 

 lagtillämpning i hvarandra närbelägna trakter, vore det säkerligen lämpligt, att 

 Kungl Maj:t finge pröfva och godkänna skogsvårdsstyrelsernas principiella 

 uppfattning om dels praktiskt lämplig hänsyn till återväxt i olika fall, dels lämplig 

 tid för skogsodlings utförande och dels den tid, man bör vänta för att be 

 döma, om skogsodling skall verkställas efter afverkning, som kunnat utföras i 

 sylte att få sjalfsådd. 



Vid skärskådandet i Riksdagen af frågan om behofvet af förtydligande 

 af lagens bestämmelser betonades, att detta mötte stora svårigheter. Lagen 

 skulle gälla så stora delar af landet, och olika landsändars skogsförhål- 

 landen äro så olika. Men detta förtydligande blir lättare ju mindre område 

 bestämmelserna afse. En skogsvårdsstyrelses verksamhetsfält begränsas till 

 ett landstingsområde och en styrelse vore ju äfven oförhindrad att anpassa 

 sitt uttalande om hänsynen till återväxt efter flertalet inom verksamhets 

 fältet förekommande afverkningssätt och efter de områden, dessa olika afver 

 ningssätt intaga. 



Fixerades hufvuddragen af skogsvårdsafgifternas användning i samband 

 härmed och på samma sätt, vore ju äfven en garanti vunnen för olika skogs 

 ägares behöriga likställighet i detta afseende. På så sätt erhölle hvarje län 

 sitt program för återväxtanspråken enligt lag, för eventuellt utlämnande af bi- 

 drag m. m. Sådant program kunde därefter offentliggöras till fördel för 

 skogsägare och skogshandlare. 



Att, såsom lagen i sin nuvarande form gör, obegränsadt sätta sin tillit 

 till skogsodling vid fordran på återväxt efter storafverkningar, torde väl i 

 och för sig måhända ej vara sä farligt, som man till en början är frestad 

 att tro. De vidsträckta skogsodlingsarbetena med åtföljande, ofta upprepade, 

 hjälpkulturer böra ju på många hall falla ur smaken, när det visat sig, hvad 

 en på sådant sätt framkallad återväxt ibland kan kosta. Vissheten om att 

 en skogsodling ofta kan lyckas vid första försöket och möjligheten, att åter 

 växten sålunda kan blifva billig äfven vid skogsodling, samt det så ofta be- 

 fintliga behofvet och begäret att på kortaste tid få ut så mycket kontanta 

 pengar som möjligt ur en skog, föranleda emellertid, att storafverkare i all- 

 mänhet nu synes föredraga skogsodlingen. 



En af de mycket få allmänt erkända satserna i vårt vetande om skogs- 

 skötsel är likväl, att sjäifsädden är den bästa återoäxten, och därför bör väl 

 äfven en återväxtlag rätta sig därefter. 



Den verkliga brådska med att skaffa återväxt efter afverkning, som vår 

 växande trävaruindustri strängt taget påkallat, angifver visserligen, att in 

 tensiva, dyrbara skogsodlingsarbeten skyndsammast möjligt efter afverknin 

 garna skulle vara att förorda på många håll. Med hänsyn därtill, att vår 

 skogsskötsel ännu i allmänhet är mycket extensiv, torde väl denna synpunkt 

 emellertid ej få inrymmas i vår skogslagstiftning. 



Vid debatten i Riksdagen om vår nuvarande lag betonades med skärpa, 

 att denna lag ej vore att betrakta såsom ett slutligt resultat af skogslag- 

 stiftningsarbetet utan endast såsom en första grund att framdeles bygga 

 på. Om jag ej misstagit mig vid här ofvannämnda försök att angifva den 

 nuvarande lagens verkliga halt och de rimliga anspråk, man har att ställa 

 på en återväxtlag, är behofvet af ett skyndsamt förtydligande af lagen på- 

 fallande stort. 



