J02 ARVID NILSSON. 



De förändringar i vår nuvarande lag, jag ifrågasatt, skulle förvisso ej 

 innebära någon pålaga för skogsägarna, ty de torde på de flesta håll tro, 

 att den nuvarande lagens innebörd är sådan, som jag enligt ofvanstående 

 önskat den. 



Om behofvet af en ungskogslag. 



Förvisso är äfven en ungskogslag synnerligen välbehöflig, gående 

 ut på att växande bestånd ej få spolieras, som till hufvudsaklig del äro 

 sammansatta af träd under viss för olika distrikt angifven ålder. 



Kungl. Domänstyrelsen afgaf i underdånig skrifvelse den 18 februari 

 18Q5 ett förslag till sådan lag uppställande 40 år såsom åldersgräns för 

 begreppet ungskog för södra Sverige, inbegripet Svealand utom Dalarne. 

 Med hänsyn till de starka hjälpgallringarnas goda inflytande å tillväxten 

 torde det vara rätt att höja denna maximiålder till lägst 50 år i nyss 

 nämnda delar af landet. Tillvaron af vidsträckta, mer eller mindre se- 

 kundära föryngringar talar ännu mera därför. Ju högre denna maximi- 

 ålder fixeras, desto mera rent skogsbevarande verkar sådan lag. 



De skäl, som 1896 års skogskommitté åberopade för att den ej 

 upptog tanken på ungskogslag, hafva ju nu till väsentliga delar för- 

 svunnit. Dessa skäl angaf kommittén i samband med en kritik öfver 

 nyssnämnda Kungl. Domänstyrelsens förslag, hvars brister enligt skogs- 

 kommittén i hufvudsak voro dels svårigheten att sätta gränsen mellan 

 hjälpgallring och hyggesrensning å ena sidan samt sköfling å andra sidan, 

 dels svårigheten att utröna en skogs medelålder samt dels det olämpliga 

 uti att uppsikten öfver lagens efterlefnad öfverlämnades åt kommunal- 

 nämnd och kronobetjänte. 



Det sistnämnda skälet bortfaller ju nu alldeles tillföljd af skogs- 

 vårdsstyrelserna. Det andra är hållbart endast vid en mycket sträng 

 tillämpning och undvikes afsevärdt, om den åsyftade skogen ej, såsom 

 i Kungl. Domänstyrelsens förslag, betecknas med »växande ungskog» 

 under viss ålder utan med »växande bestånd, som till hufvudsakliga delar 

 äro sammansatta af träd under viss ålder», samt om sådan lag anpassas 

 efter samma hufvudsynpunkt som den nuvarande lagen, så att endast 

 stora ekonomiska missgrepp åsyftas. Detsamma är fallet med det först- 

 nämnda skälet. Gifvet är, att det finnes en teoretiskt mycket svårfattlig 

 gräns mellan sköfling och stark hjälpgallring, men i praktiken skulle 

 säkerligen ej så stora svårigheter möta, om ett hufvudsyfte vore, att 

 markägares anspråk skulle tillmötesgås i största skäliga mån. 



Vid fråga om annan skogslag än återväxtlag har man ju ej annat 

 att välja emellan än ungskogslag och dimensionslag. Ett tredje slag 

 finnes visserligen, nämligen allmänt utsyningstvång, men tanke därpå 



