OM SKOGSVARDSSTVREI.SKKN \s VUKKSAMHET. I O^ 



torde väl ej komma i fråga, då afsikten är att göra skogsvårdare af 

 skogsägarna. Intet torde vara val ägnadt att motarbeta sådant syfte 

 mera än ett i flertalets ögon förhatligt allmänt polisvälde med åtföljande 

 utsyningar på kommandoväg. 



En dimensionslag har ju numera, oafsedt dess rent forstliga fel, 

 synnerligen svårt att göra sig gällande, sedan de afsättliga och behöfliga 

 virkesdimensionerna sjunkit så väsentligt. En annan stor olägenhet med 

 dess tillämpning, jämfördt med ungskogslagens, är, att den påkallar ett 

 mycket mera vidsträckt utsyningstvång. En kombination af dimensions- 

 lag och återväxtlag vore dock mycket verksam och är måhända prak- 

 tiskt försvarlig i de egentliga blädningsområderna. Ungskogslagen torde 

 däremot hafva afgjordt företräde inom områdena för god afsättning af 

 smådimensioner. Således i kustlanden och hufvudparten af södra och 

 mellersta Sverige. 



En ungskogslag åsyftar direkt det värdefullaste ett skogsland äger 

 åt sin framtid, nämligen den ursprungliga, d. v. s. den mest lefvande, 

 återväxten-ungskogen under det stadium, då den största värdeökningen 

 inom densamma pågår, d. v. s. under tiden från det den börjat få värde 

 såsom ved intill dess den till större delen fått värde såsom fullgod trä- 

 masseved, grofprops eller småtimmer. Under denna tid har äfven den 

 direkta tillväxten i virkesmassa, per stam räknadt, från att under sko- 

 gens yngre år hafva varit att likna vid procentareränta, närmat sig eller 

 nedgått till skälig räntefot för skogshandtering. 



Jämsides med den upplysande verksamhet, skogsvårdsstyrelserna 

 hafva, torde en sansad tillämpning af en ungskogslag ej möta oro och 

 motstånd bland skogsägarna annat än i undantagsfall. I ungskogsbe 

 stånden har man ju att söka verksamhetsfält för de för skogsägaren 

 mest lönande skogsvårdsåtgärderna. De starka hjälpgallringarna i ung- 

 skogarna bestå ju af både virkesfångst och stegrad eller bibehållen till- 

 växt, d. v. s. ränta å det kvarvarande virkesförrådet. 



En lindring i olägenheterna af en sådan lag för de ekonomiskt 

 nödställda ungskogsägarna kan utan tvifvel erbjudas af staten genom att 

 medelst hypoteksföreningarna belåna större delen af en ungskogs värde 

 till låg ränta mot säkerhet i ungskogen. Det berättigade uti en lagstift- 

 ning af ifrågavarande slag ökas ju högst väsentligt genom sådan läne- 

 rörelse. Äganderättens helgd blefve oansenligt kränkt och den låga 

 räntefot, som dessa hypotekslän erfordrade, skulle aflägsna hufvudparten 

 af det tungt vägande skälet mot en ungskogslagstiftning, som ligger uti 

 det i många fall gifvetvis befintliga tvånget att afverka äfven jämförelse- 

 vis lifskraftiga skogar på grund af höga räntor. Att anpassa en skogs 

 skötsel helt efter den löpande bankräntan är ju ej rimligt. Konjunkturer 



