OM SKOGSVÅRDSSTYRELSERNAS VERKSAMHET. 105 



att dessa missförhållanden måste blifva bestående och ännu mer för- 

 värrade, om ingenting göres, som redan i den närmaste tiden är verk- 

 samt. Att utvecklingen inom trävaruhandeln är så stor, att allt säljbart 

 virke får särdeles högt värde är ju den intensiva skogsvårdens första 

 förutsättning och således af det allra största gagn. Men då denna ut- 

 veckling börjat taga sig abnorma former, d. v. s. sådana former, som 

 äro förenade med för staten betänkliga faror, måste denna utveckling 

 begränsas. Dessa betänkliga faror äro af två slag, bristande hänsyn till 

 återväxt och till ekonomisk tillväxt. 



Ju lägre skogens genomsnittsålder till följd af afverkningen blir, 

 desto mera angeläget är det att på ett skyndsamt och verksamt sätt 

 sörja för återväxten. 



Denna för hvarje år ökade brådska med återväxtarbetena ådaga- 

 lägger beständigt allt mera tydligt, att våra skogar behöfva en verksam 

 återväxtlag. 



Den andra lifskällan för vår skogsafkastnings fortbestånd, hänsynen 

 till den ekonomiska tillväxten, är gifvetvis lika betydelsefull som den 

 förutnämda, och ungskogarna böra därför på lämpligt sätt skyddas. 



En ungskogslag bchöfves alltså och blir rimligt skogbevarande utan 

 att ungskogens maximiålder fastslås särdeles hög. 



De från skogsägarehåll framställda anspråken på skydd mot god- 

 tycklig behandling från skogsvårdsstyrelse hafva varit hufvudorsaken till 

 Riksdagens »urvattnande» af Kungl. Maj:ts förslag till återväxtlag. Herr 

 Karl Staaff yttrade i Andra kammaren härom: »Jag vågar säga, att nästan 

 samtliga dessa ändringar betecknas af omsorgen att på allt sätt skydda 

 den enskilde skogsägaren mot de obehag och de svårigheter, som skulle 

 kunna tänkas vara förknippade med äfven en så mild lagstiftning, som 

 den propositionen innehåller.» Men dessa skyddsanspråk böra väl ej 

 förlänas sådan verkan, att lagens verkligt behöfliga kraft får för dessas 

 skull sitta emellan. Dessa anspråk böra väl i stället endast motivera de 

 mest kraftiga anordningar för att underlätta och nödvändiggöra skogs- 

 vårdsstyrelsernas sträfvan att hålla sig inom lagens råmärken. Sådana 

 anordningar bestå ju främst däruti, att lagens verkliga innehåll får en i 

 möjligaste måtto bestämd motsvarighet i dess ordalydelse och att den 

 utfärdas i samband med lättfattliga kommentarier. Ytterligare en åtgärd 

 vore ju t. ex. inrättandet af ett förtroenderåd, som finge pröfva skogs- 

 ägares klagomål öfver skogsvårdsstyrelsernas åtgöranden, och hvars beslut 

 sålunda vore att likna vid en skogsjustitieombudsmans. Nästan hvilka 

 dyrbara anordningar som helst af detta slag torde mera än väl betala 

 sig, i den mån de äro nödvändiga för att underlätta tillkomsten af en 

 verksam, skälig skogslag. 



SkogsvArdsforettingens Tidskrift 1Q08. S 



