IOÖ ARVID NILSSON. 



Att utfärda en verksam skogslag, af livad slag den än vara må, 

 utan att lägga den egentliga makten i det individuella omdömets hand, 

 är ju omöjligt, då det, åtminstone för närvarande, synes omöjligt att 

 sätta en skogslags sakliga anspråk i fullt fast system. Men kontrollen 

 öfver en sådan lags korrekta tillämpning är ju därför ej omöjlig. Det 

 mest tillitsfulla personliga omdömet kan ju sättas såsom kontrollant vid 

 lagens tillämpningsgränser. 



Frisinnade landsföreningen har upptagit skogsfrågan på sitt pro- 

 gram, och man får väl därför hoppas, att Liberala samlingspartiet tager 

 upp den snart. Lyckas dess män i sträfvan att lösa frågan i önskvärd 

 riktning, blir deras lön stor, ty de skulle därigenom aflägsna många 

 sansade mäns berättigade oro för våra skogars och därmed äfven vårt 

 lands framtida ekonomiska väl. 



Om användande af skogsodlingskontrakt. 



På många håll brukas det af jägm. Kinman förordade sättet att såsom 

 villkor för anordnandet af skogsodling med bidrag ur skogsvårdskassan af- 

 fordra markägaren underskrift på ett kontrakt (se sid. 411 — 413) med be- 

 stämmelser om skydd för skogskulturen m. m. Det har aldrig lyckats mig 

 att inse, att detta förfaringssätt skulle medföra så stor nytta. Det skydd, 

 som ej är en direkt följd af en skogsägares eget intresse för kulturarbetet, 

 torde väl vara svårt att framdrifva. Man är ju ej i tillfälle att ofta kon- 

 trollera efterlefnaden af kontraktbestämmelserna. Den skogsägare, som nedlagt 

 arbete eller pengar på återväxten, han vårdar väl den också efter bästa 

 förstånd, d. v. s. i enlighet med mottagna praktiska anvisningar därom. Det 

 synes mig därför ej heller lämpligt att i andra fall, än då det är absolut 

 nödvändigt, utföra skogsodlingsarbeten, utan att markägaren deltager med 

 afsevärd del af kostnaden, ty endast därigenom alstras intresse för att vårda 

 kulturerna. Den enda bestämmelse i dessa kontrakt, som, om kontraktet 

 efterlefdes, borde vara särskildt värdefull, är den om inskränkning af betet. 

 En sådan bestämmelse är emellertid ej mycket värd, när tillsyn ej finnes, om 

 markägaren ej själf inser det fördelaktiga uti att skydda återväxten för bete. Är 

 det fråga om en afverkningstrakt, som lyder under lagen, innebär ju vanvård 

 af skogsodling skyldighet att göra en större eller mindre hjälpkultur, kostar 

 således pengar och undvikes äfven därför, som jag tror, så vidt möjligt. 



Vid underhandling med markägare om att lå ett skogsodlingsarbete till 

 stånd är det enligt mitt förmenande af hufvudsaklig vikt, att så enkla former 

 som möjligt uppställas för tillhandahållandet af bidragen, och då dessa kontrakt 

 ej medföra någon afsevärdt större omvårdnad om återväxten än den erhåller 

 utan kontrakt, kan jag ej förorda dem. 



Att de föreslagna förbindelserna (sid. 4 1 8) vid lagstridig afverkning skulle 

 vara ändamålsenliga eller behöfliga, ser jag mig ej heller öfvertygad om. 

 Om en lagstridig afverkning är begången, behöfver väl ej den ansvarige 

 ställa någon garanti, för att han skall göra, hvad lagen uttryckligen begär. 

 Lagens kraf står ju i alla väder fast och är sålunda oberoende af dylika 



