OM SKOGSVÅRDSSTYRELSERNAS VERKSAMHET. IO7 



förbindelser. Om tjänstepersonalen meddelar honom, hvad han har att göra, 

 och han förklarar sig villig att efterkomma dessa önskningar samt han sedan 

 likväl brister i sina förpliktelser, har han ju laga synen öfver sig. Hinder 

 för att göra laga syn långt efter afverkningen möter ju ej, om man har 

 tillgång till förut uppgjorda hyggesbeskrifningar och eventuellt äfven hyggeskartor. 

 Att skogsvårdsstyrelsen hänvänder sig direkt till markägarna med anhållan 

 om en förbindelse, kan dessutom, enligt min mening, ej vara formellt rätt. I 

 Riksdagens skrifvelse till Kungl. Maj: t om lagen är det ju angifvet, att den 

 undersökning, som omnämnes i § 2 af lagen, är den åtgärd, »hvarmed ett 

 ingripande enligt lagen i hvarje fall inledes». En rät och slät öfverens- 

 kommelse utan någon borgen, innefattande de anspråk, lagen nätt och jämnt 

 kan anses innebära, torde väl styrelsen vara oförhindrad att träffa, men 

 kraften i en sådan öfverenskommelse är väl ej större än i ett meddelande 

 af ofvannämndt slag. I båda fallen måste man ju tillse, att behöfliga åtgärder 

 af det ena eller andra slaget vidtagas. Försummas dessa åtgärder, kan på- 

 följden i intetdera fallet blifva mera än en, d. v. s. laga syn etc. enligt lag. 



Om det behöfliga antalet länsskogvaktare. 



Jägm. Kinmans åsikt om det behöfliga antalet länsskogvaktare delar jag i 

 så måtto, att de ej skola vara för många, men med hänsyn till deras mång- 

 sidiga nrbete anser jag, att deras verksamhetsfält böra begränsas och att 

 antalet därför ej bör göras allt för fåtaligt. Såsom jägm. K. äfven säger, 

 skola skogsägarna uppsökas i sina gårdar och hvar och en dragas ut på sin 

 skog för att delgifvas praktiska upplysningar om — förvisso på de flesta håll 

 befintliga — ekonomiska missgrepp vid skogens handhafvande. Blir läns- 

 skogvaktaren utsparkad första gången han besöker en skogsägare i upplys- 

 ningssyfte, skall han såsom profryttaren komma tillbaka igen en annan gång 

 och flera gånger. Betraktar man, huru många hemmansägare hvarje läns- 

 skogvaktare har om hand. torde framgå, att enbart från denna synpunkt ett 

 vidlyftigt arbete är förelagdt länsskogvaktaren. Men en länsskogvaktare har 

 ju mydket annat att göra. Han skall besiktiga, beskrifva och i allmänhet å 

 hemmanskarta inlägga alla afverkningstrakter, som påkalla framtida uppmärk- 

 samhet från lagens synpunkt, han skall förbereda och hafva uppsyn öfver 

 skogsodlingsarbeten, staka och afsyna diken, biträda vid utsyningar ra. ra. 

 Att använda tillfälliga eller extra medhjälpare för annat än handledning af 

 skogsodlings- och möjligen äfven dikningsarbeten är ju ej tillrådligt. Först 

 när en skogvaktare blifvit verkligt allsidigt hemma i de olika orternas skogs- 

 och virkesförsäljningsförhållanden, kan han ju blifva till verklig nytta för 

 skogsägarna. 



Så länge vi sakna en skogsmannaskola i hvarje större län, måste läns- 

 skogvaktarens upplysande verksamhet bland skogsägarna betraktas såsom den 

 förnämsta en skogsvårdsstyrelse har. Föreläsningar här och där samt under- 

 visningskurser på i — 3 veckor kunna ju ej hafva afsevärd annan betydelse 

 än såsom väckare af och driftjäder på det skogsvårdsintresse, som finnes på 

 botten hos en hvar handhafvare af skog. I hvarje större län bör finnas en 

 praktiskt anordnad skogsmannaskola med minst 3 månaders kurser, där alla 

 som så önska fä vara med i mån af utrymme, till att börja med afgiftsfritt 



