I08 ARVID NILSSON. 



såväl i fråga om undervisning som med hänsyn till kost och logis. Jämsides 

 härmed anordnas en i möjligaste måtto intensiv upplysningsverksamhet å marken. 

 Därtill komma de stigande skogsvärdena, som förmå folk till större aktsamhet 

 om sin skog. Detta skulle enligt mitt förmenande göra det möjligt att se 

 en ljusglimt i det mörker, som möter våra förhoppningar, att skogarna i 

 allmänhet i en framtid skola få en för nation och skogsägare förmånlig, in- 

 tensiv och ekonomisk skötsel. Ett bristande lagstiftningsarbete kan dock 

 förorsaka, visserligen ej, att > kon dör», men väl att »kon blir allt för sjuk, 

 medan gräset gror><. 



Tillhandahållandet af dikningsbidrag. 



Dikningsbidragen synes jägm. Kinman ej vilja förorda för närvarande, di > 

 på grund af fara för att de skulle nedläggas å mindre lämpliga diknings- 

 marker, ilels därför, att svårigheter skulle yppa sig att få dikena underhållna, 

 dels därför, att de län, som nu utlämna dikningsbidrag, rätteligen borde hjälpa 

 mera penningfattiga län att skaffa återväxt på gamla, torra kalmarker, under 

 förmenande, att mera nytta skulle vinnas med penningarna på detta sätt. 



Svårigheten att öfva tillsyn öfver, att dikningsbidragen icke komma 

 mindre värdiga marker tillgodo, är nog ej så stor, som förmodats. Där jag 

 har min verksamhet, har det nämligen visat sig, att det äfven vid jämförelse- 

 vis stor anslutning till bidragen är möjligt att före dikningen besiktiga till 

 dikning ifrågasatta marker. Hvad dikenas underhåll vidkommer, torde man 

 väl ej äga rätt att förmoda, att en skogsägare, som i dikningsarbetet nedlagt 

 minst hälften af kostnaderna därför, skall afsevärdt försumma detta underhåll. 

 Ingen har tvingat honom att dika, utan han har gjort detta af egen öfver- 

 tygelse om behofvet af dikning, och han vet synnerligen väl, att dikningen 

 måste underhållas för att göra nytta. 



Beträffande själfva behofvet af bidrag till dikning i våra skogsmarker, 

 får jag såsom min öfvertygelse nämna, att intet annat skogsvårdsarbete, 

 oafsedt skogsodlingen, torde stå återväxten närmare, och då behofvet af dik- 

 ning i våra skogsmarker är så stort, utgöra dessa bidrag för visso en synner- 

 ligen lämplig användning af skogsvårdsafgifterna. Den största betydelsen 

 hafva ju dessa dikningar för våra i allmänhet starkt bladade storskogsområden, 

 där de afdikningsbara försumpade markerna mångenstädes äro så särdeles 

 allmänna och där förutsättningarna för försumpningsväxternas tillvaro och 

 spridning mångenstädes äro påtagligt stora tillföljd af markens och skogens 

 beskaffenhet m. m. Enligt min mening äro dessa dikningsarbeten af minst 

 lika stor betydelse som själfva skogsodlingsarbetet i dessa bladade gammel- 

 skogar. Mera virke och produktiv mark torde vi väl hafva förlorat genom 

 försummade dikningsarbeten i våra skogsmarker än genom underlåtenhet att 

 skogsodla å de gamla kalmarkerna på vissa håll i södra Sverige. Diknings- 

 arbetet är ju sådant, att om det ej försummas, blir det i längden billigt, men 

 ju längre man försummar det, desto dyrare blir det. 



Om »behofvet» af jämkning i skogsvårdsafgifternas fördelning. 



Den bevisligen oerhördt stora penningssumma, som erforderliga skogs- 

 vårdsarbeten representera i våra större skogsområden och den brist på insikt 



