1 I O ARVID NILSSON. 



(/// § (> i lagen ändras därhän, alt den i lämpliga tall under viss tid förhindrar upp- 

 häfvande af afvetkningsförbud å fröträd och annan ifrögifvande syfte kvarhållen skog; 



alt uttrycket \ uppenbarligen äfventyras» i lagens § r ersattes med i möjligaste mät/o 

 tydliga positiva uttryck om lagens mening: 



alt lagstiftningen om enskildes skogar måtte kompletteras med en ungskogslag; 



att kontrakt eller förbindelser i allmänhet ej hora användas vid skogsodling med 

 bidrag ur skogsvårdskassan eller vid försök att nå lagens syften; 



att skogsman naskolor böra så småningom inrättas i de större skogslänen : 



att åtgärder för a/dikning i storskogslänen ej måtte eftersättas utan utföras jämsides 

 med åtgärder för skogsodling : 



alt någon förskjutning ej måtte ske i skogsvårdsafgif temas fördelning : 



att skogsvärdsafgiflerna mätte höjas med 50 % samt 



att skogsrå rdsafgifter måtte uttagas för allt det virke, som afverkas för annat ända- 

 mål än skogsägarens husbehof (ej industriellt husbehof). 

 Karlstad i december 1907. Arvid Nilsson. 



Om skogsvårdsstyrelsernas verksamhet. 



(Svar till fur. hand. E. Leisell.) 



Någon ordstrid är det icke min mening att börja med anledning af juris 

 kand. E. Lekselis anmärkningar i l:sta häftet 1908 af Skogsv. föreningens 

 tidskrift mot min i io:de och n:te häftet 1907 publicerade uppsats. Men 

 då anmärkaren ansett lämpligt att delvis tyda till det värsta, ber jag att få 

 göra ett par korta tillägg. 



Hvad beträffar skogsodlingskontrakten, har jag framlagt dem som exem- 

 pel, hvilka i hufvudsak kunde följas, men någon absolut fullkomlighet, pas- 

 sande för alla förhållanden, har jag icke pretenderat. 



I allmänhet torde skogsodling i vårt land lämpligen kunna utföras genom 

 sådd. Och i skogsbygderna, där markerna äro stora och beteskreaturens 

 antal jämförelsevis litet, kan man nog ofta få tillfredsställande återväxt utan 

 fullkomlig betesfred. Hästar, får och getter, som göra mesta skadan, böra 

 dock athållas, och i de trakter af landet, där betesmarken är sönderdelad i 

 ett flertal hagar, går sådant för sig utan särskild hägnad. På gräsiga marker 

 med bättre jordmån, t. ex. på eller i närheten af vissa slättbygder, är det 

 mången gång nödigt att uppdraga återväxt genom plantering. Och då are- 

 alerna i förhållande till kreatursstocken på sådana trakter pläga vara små. 

 skulle mulbete kunna alldeles förstöra en dyrbar skogsodling. Att jag därför 

 nödgats inrätta mig efter omständigheterna, torde icke rättvisligen kunna anses 

 inkonsekvent. 



Hvad beträffar kontraktet å sid. 412 och 413, så tror jag nog, att det 

 blir markägaren, som får underlåta betning. Men på marker, som upplåtits 

 till gemensamt mulbete, är kontraktet icke tillämpligt i oförändrad form. 



Samma kontrakt anser jag kunna tillämpas på kalmarker, som uppstått 

 efter 1904, men någon premiering af rofhyggen behöfver därför icke ifråga- 

 komma, ty skogsvårdsstyrelsen bedömer ju, hvilken och huru stor hjälp, 

 den vill lämna. Om man brukar en smula sundt förstånd, så går det nog. 



