SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT IQ08, H. 2. 



Några reflektioner med anledning af Riksdagens 

 skrifvelse om länsalimänningars bildande. 



Svar till jägmästare Gustaf E. Svensson. 



Jägmästare Svenssons uppsats, som återfinnes i denna tidskrifts häfte för Dec. 

 1907, går ut på, dels att skogsvårdsafgifterna skulle komma till en rättare an- 

 vändning, om de fördelades efter det föreliggande behofvet af medel för »skogs - 

 återväxtens upphjälpande och gamla kalmarkers återförande till skogsbörd» vare 

 sig dessa arbeten eller marker voro belägna »inom eller utom det län, från 

 hvars virkesexport skogsvårdsafgifterna härstamma, samt att blifvande» (af Riks- 

 dagen i ifrågavarande skrifvelse ifrågasatta) »markförvärf» därför borde »göras 

 först och främst med detta syfte», och dels att skogsvårdsstyrelserna borde 

 underordnas en kontrollerande central myndighet, som ägde pröfva skogsvårds- 

 styrelses rekvisition af skogsvårdsafgifter med afseende å behofvet af under- 

 stöd, »därvid äfven lagens mera eller mindre effektiva tillämpning inom re- 

 spektive län borde tillmätas afgörande betydelse»'. 



Denna uppsats hvilar, enligt min mening, på hufvudsakligen följande 

 oriktiga uppfattningar, nämligen: 



att någon skogsvårdsstyrelse för närvarande skulle hafva för stora in- 

 komster ; 

 utt ursprunget till den nuvarande fördelningen af skogsvårdsafgifterna 



skulle hvila på någon »otidsenlig uppfattning» eller en »paradox»; 

 att markförvärf med tillhjälp af skogsvårdsafgifter för återväxtens skull för 



närvarande vore att förorda; 

 att en skogsvårdsstyrelsernas verksamhet kontrollerande centralmyndighet 



skulle behöfvas, samt 

 att det skulle vara möjligt att på ett korrekt jämförande sätt bedöma 

 lagens verkan i olika län. 

 Såsom jag i en föregående uppsats i detta häfte sökt visa, är det min 

 öfvertygelse, att endast den skogsvdrdsstyrelse har för stora inkomster, som upp- 

 nått fullgoda resultat med sitt arbete, och likväl har pengar öfver. Först 

 då den enskilda skogsvården inom ett län är väl utvecklad, i det att skogs- 

 odlings-, markberednings- och dikningsarbetena äro i full gång, hänsyn tages 

 till återväxt och den ekonomiska tillväxten vid afverkningar, och pengar 

 ändå finnas öfver, först då kan det blifva fråga om att en skogsvårdsstyrelse 

 har fått för mycket. För den, som tjänstgjort i Norrlandsskogarna, må det 

 väl dock vara påtagligt, att pengar och åter pengar äro behöfliga för att 

 önskvärda resultat skola nås i skogsvårdsarbetet därstädes. Om en eller 

 annan skogsvårdsstyrelse nu till en början ställer sig afvisande gentemot 

 Riksdagens kraf på att ett läns skogsvårdsafgifter skola i största utsträck- 

 ning komma den enskilda skogsvården inom länet tillgodo, kan väl en sådan 



