120 TH. HERMELIN. 



torde nog fler än jag finna något egendomlig. 1903 års riksdag sade äfven- 

 ledes, då den afslog herr Ljungbergs motion om höjning i föreslagna skogs- 

 vårdsafgifters storlek samt om hälften af inflytande belopps ingående till stats- 

 verket, tydligt ifrån att, då med ifrågavarande afgifter allenast afsåges att 

 genom särskild beskattning af en viss rörelse tillgodose ett i nära samband 

 därmed stående ändamål och icke att bereda staten en inkomst, afgiften ej 

 borde sättas högre än som erfordras för ernående af berörda syfte, liksom 

 därigenom inflytande medel icke böra användas till annat ändamål. 



Det af herr Svensson uttryckta önskemålet, att det må beredas möjlig- 

 het för återförsättande i skogbärande skick af nu i landets södra delar be- 

 lägna, sedan ålder kala marker, torde, såsom af honom påpekas, kunna anses 

 vara af nationalekonomisk betydelse, men det är så att kultiveringen icke kan 

 ske med hjälp af närmaste orts — länets — resurser, då torde, om så anses 

 skäligt, statsmakterna med hjälpande hand hafva att ingripa, ej inbyggarna 

 inom enstaka, aflägset belägna andra län; detta synes klart öfverensstämma 

 med den enklaste rättvisas fordringar. 



På dessa grunder anser jag ock fullt riktigt vara, att det anslag, till- 

 sammans cirka 150,000 kronor, som af riksdagen under senare år anvisats 

 såväl till bestridande af kostnaderna för uppehållande af skogsvårdsstyrelsens 

 verksamhet som ock till främjande af skogsodling å enskild mark, fördelas 

 så, att de landstingsområden, till hvilka större mängder skogsvårdsafgifter 

 inflyta, såsom t. ex. Värmlands, Gäfleborgs, Västernorrlands och Jämtlands 

 läns områden, icke må häraf komma i åtnjutande; dessa medel äro stats- 

 medel och torde de med största fog böra fördelas till andra på skogsvårds- 

 afgifter mera fattiga områden. 



Förr omnämnda, förordade behof af en centralmyndighet, under hvilken 

 skogsvårdsstyrelserna sorterade, torde, om så befinnes lämpligt, likaväl kunna 

 fyllas, utan att denna myndighet ingriper med hänsyn till fördelning af in- 

 flytande afgifter, länen emellan. Den skulle dessförutom hafva nog så viktig 

 uppgift med tillseende på ett eller annat sätt, att omhänderfådda medel af 

 skogsvårdsstyrelserna på bästa möjliga sätt disponerades. Härmed torde man 

 dock bemärka, att skogsvårdsstyrelserna icke äro ämbetsverk, utan äro dess 

 medlemmar oaflönade förtroendemän, hvilkas förvaltning är underkastad revi- 

 sion och granskning af landsting och hushållningssällskap. Nuvarande skogs- 

 vårdsstyrelseinstitution har utvecklat sig från tanken på helt kommunala styrel- 

 ser, och vid förslagets behandling hos myndigheter, i utskott och i riksdag 

 har allestädes framhållits vikten däraf, att skogsvårdsstyrelsens sammansätt- 

 ning och dess verksamhet blefve så litet byråkratisk som möjligt samt att 

 den erhölle största möjliga frihet att med hänsyn till förhållandena inom de 

 olika verksamhetsområdena själf afgöra, hvad för den enskilda skogsvårdens 

 höjande vore gagneligt, och borde den vara det centrala organet för det 

 kommunala arbetet i skogshushållningens intresse. Om följaktligen en central- 

 styrelse i en eller annan form anses vara af gagn, torde med allmänna meningen 

 vara öfverensstämmande, att icke skogsvårdsstyrelsernas handlingsfrihet afsevärdt 

 försvagas eller omgärdas med allt för bindande instruktioner och former. 



Förr omnämnda författare hafva bägge framhållit betydelsen af nu genom 

 senaste riksdags beslut föreliggande förslag, gående ut på, att skogsvårdsstyrel- 

 sens befogenhet utsträcktes i så måtto, att de ägde rätt att för respektive 

 landstingsområdens räkning förvärfva och omhänderhafva skogsmark, hvari- 



