TIMMERTRANSPORTEN PÄ SVENSKA VATTENDRAG. I 59 



här må framhäfvas, nämligen den starka uppgrundningcn af älfmyn- 

 ningarna, särskildt inom de nordliga, flackare trakterna. Orsaken 

 härtill är den lätthet, med hvilken vattendragen erodera de mäktiga 

 sand- och lerlagren i dalarnas nedre delar. Hand i hand med 

 sedimentafsättningen och verkande i samma riktning går landhöj- 

 ningen. Den praktiska påföljden häraf har blifvit brist på fullt 

 lämpliga hamnar inom vissa områden med däraf följande förflyttning af 

 sågverken längre ut i skärgården och mångenstädes en kostsam 

 bogsering af det nedflottade timret längre eller kortare väg öfver 

 sund och fjärdar, ja i vissa fall t. o. m. öfver öppna hafvet. 



Klimatets, särskildt nederbördens, inflytande på flottningen. 



I samband med diskussionen af kustkonfigurationens betydelse för 

 trävaruhandteringen må äfven beröras det inflytande, isförhållandena 

 utöfva. H. E. Hamberg 1 sammanfattar de till 1890-talets midt 

 gjorda erfarenheterna i följande ord. 



Närmare kusten sker isläggningen i norra delen af Bottniska 

 viken vanligen i midten af november, någon gäng redan i slutet af 

 oktober, men den kan dröja äfven till de första dagarna af december. 

 Isfritt, så att sjöfarten kan börja, blir detta vatten först i senare 

 hälften af maj, ytterst sällan i början af denna månad, men någon 

 gång först i början af juni. 



Häraf framgår, att öfre Bottenhafvet är tillgängligt för trävaru- 

 export i medeltal bortåt 6 månader eller ej fullt halfva året. Denna 

 tid är emellertid så lång, att skeppningen torde till fullo medhinnas, 

 ehuru dess afbrytande under halfva året är en ganska ogynnsam geo- 

 grafisk faktor, liksom ock den särskildt under hösten svårnavigabla 

 vägen genom Öresund eller Balterna och upp i öfre Bottenhafvet. 



I södra delen af detta, d. v. s. på våra största trävaruexport- 

 hamnar, kan sjöfarten anses vara afbruten till följd af is, vare sig 

 fast eller drifis, från slutet af november till början af maj, något 

 olika för olika hamnar och med ända till 6 — 8 veckors växling 

 mellan olika år. Det har t. o. m. händt, att Härnösands hamn 

 varit isfri och Lungö fyr tänd hela vintern. 



De vanskligheter, som stå i samband med exportplatsernas läge 

 vid ett inhaf, uppvägas emellertid mer än väl af frånvaron därstädes 

 af ebb och flod. 



Nyström, Sveriges geografi, sid. 136. Stockholm 1895. 



