IÖ2 GUNNAR ANDERSSON. 



Högbom har på grunder, som äro mig obekanta, kommit till 

 det resultat, att »nederbörden i fjällregionen i genomsnitt icke torde 

 uppnå mera än 7 — 800 mm.». 1 Vill man följa med på gissningar- 

 nas stråt, torde man väl snarast böra anse denna siffra som medel- 

 tal för skogs- och fjällområdet tillsammans. 



Med dessa utgångspunkter kommer man dock ej synnerligen 

 långt för behandlingen af här föreliggande problem, ty därtill fordras 

 kännedom om huru stor del af nederbörden, som kommer vatten- 

 dragen till godo, vare sig som ytvatten eller som källvatten, och 

 härvidlag lämna de faktiska undersökningarna i 1 vattenfallens land» 

 oss ännu mycket mera i sticket än när det gäller nederbörden. 



De få och osäkra observationer som finnas må dock här anföras: 

 Rapaätno älf i Sarek (A. Hamberg) c 80 % 



Lule älf, nedanför Svartlå (O. Appelberg) 1877 — 78 86 » 



Dalälfven vid Avesta (A. Wallén) 1894— 1904 61—79%", medeltal 73 

 Klarälfven 1 k mil norrom Karlstad (O. Appelberg), 1880 — 1885 



60—95%, medeltal 87 » 



» (A. Wallén) 1892 — 97 78 » 



Högbom påpekar icke utan skäl, att detta är abnormt höga af- 

 rinningsprocent i jämförelse med de för mellersta Sveriges åar 

 antagna (c. 40 %) och för de mellaneuropeiska floderna funna 

 (c. 30 %) 2 , men han förbiser därvid, dels att afdunstningen på de af 

 honom omnämnda öppna sjöytorna (c. 300 mm. under en normal 

 sommar) och på myrarna ingalunda är jämförbar med den i skogen, 

 som dock intager en öfvervägande del af arealen, 3 dels ock, 

 något som från flottningssynpunkt är det viktigaste, att marken 

 under en stor del af året är tjälad, hvadan en proportionsvis 

 ringa del af vårens smältvatten kan söka sig ned i marken, 

 utan i dess ställe under vårfloden afrinner. Detta liksom 

 ock den korta öfvergångstiden mellan vinter och sommar 



1 Norrland, sid. 282. Uppsala 1906. 



2 Dessa tal torde ha föga vetenskapligt värde. Af nyare beräkningar må anföras 

 Walléns (Ymer 1907, sid. 164) för Lagan 57 — 65 och för Nissan 58 — 67 % samt A. 

 Hennigs (Lunds univ. årsskr. Afd. 2, Bd 3, N:o 3 [1907], sid. 45) för Nissan 60 — 87. 

 Sistnämnda afhandling innehåller utredningar angående vattenhushållningen, hvilka äfven 

 från flottningssynpunkt ha stort intresse. Högbom har uppenbarligen räknat med för 

 låga tal. Enligt meddelande af ingenjör R. Smedberg kan man för mellersta och södra 

 Sverige sätta 50 — 60 %, för England 40 %, för norra Mellaneuropa 50 — 60 %, för 

 södra 40—80 %. 



3 De hållpunkter, som finnas för bedömande af transpirationens storlek pr hektar 

 våra barrskogar, torde ej gifva ett ens tillnärmelsevis säkert resultat. 



