i66 



GUNNAR ANDERSSON. 



serade Torsång, angifves i sista kolumnen, äfvensom antalet där ur- 

 skilda (i bägge fallen reducerade) stockar. 



Af dessa siffror är det, åtminstone för den, som ej varit i till- 

 fälle följa flottningen, svårt att bilda sig en föreställning i hvad 

 mån den utsträckta tiden för flottningen beror på naturförhållandena, 

 eller på den jämnt stigande, ofantliga ökningen af flottgodset. Sär- 

 skildt må emellertid framhållas, att flottningen i Dalälfven de se- 

 nare åren fortgått under hela höstens lågvattensperiod. 



De vattenmängder, som vårvärmen sätter i rörelse, äro mycket 

 växlande skilda år, beroende på den rådande väderleken, men i re- 

 geln mycket betydande i förhållande till den inom området normalt 

 befintliga vattenkvantiteten. Det gäller då också att begagna det 

 rätta ögonblicket, och flottningsmanskapet får ibland ligga och 

 vänta hela veckor, ty en enda förlorad dag kan betyda, att timret 

 ej under året hinner ned till hafvet. 



Då högvattnet är af så stor betydelse, må efter Högbom (anf. 

 st., sid. 241) några siffror anföras, belysande nivåskillnaden mellan 

 högsta och lägsta vattenståndet. Afven i de större älfvarna belöper 

 denna sig icke till mera än några få meter. Den högsta i 

 Indalsälfven (1882 — 1901) iakttagna skillnaden är sålunda: 

 i Storsjön 3.3 m. ofvan Hammarforsen 4.5 m. 



vid Lit 4.9 » vid Svedja (utloppet) 4.8 m. 



i Gesunden 5.3 » 

 För Ljusnan voro motsvarande tal: 

 1882 1S92 i8< 

 vid Ljusdal 1.9 2.1 1. 



» Bollnäs 2.9 3.0 3. 



För Angermanälfven anges nivåskillnaden vid Helgumsjön och 

 vid Sollefteå till omkring 6 m. och vid utloppet (Nyland) till 1 m. 



