TIMMERTRANSPORTEN PÅ SVENSKA VATTENDRAG. 1 67 



Enligt Nyström (anf. st., sid. 53) öfverstiger »vattenhöjden» i 

 Torne älf under vårfloden ibland 6 m. Denna älf torde ock vara 

 den, som starkast öfversvämmar. 



Ehuru den absoluta skillnaden icke är synnerligen stor, ut- 

 tryckt i meter, har den naturligen mycket att betyda i kraft och 

 vattenhastighet, något som tydligt framgår af följande siffror, visande 

 växlingarna i kubikmeter pr sekund mellan högsta och lägsta vatten- 

 ståndet i några älfvar: 



max. min. 



Lule älf (Svartlå) 1 800 80 



Ume älf (utloppet) 2 720 100 



Angermanälfven (utloppet) ... 2 560 157 



Indalsälfven (Hammarforsen) 1 504 105 



Ljusnan (utloppet) 1710 78 



Vid vårflod framrinner således i de större älfvarna 15 till nära 30 

 gånger så mycket vatten som vid lägsta vattenståndet. Skillnaden 

 mellan hög- och lågvatten skulle emellertid kunna medföra mycket be 

 tydande svårigheter för flottningen, om floderna framrunne genom 

 mycket flacka dalar. När t. ex. vattenståndet stiger till högvatten 

 i de flacka ryska floddalarna, 1 får floden en mångdubbel, ända till 

 milsvid bredd, och all fri flottning är omöjlig helt enkelt af det skäl, 

 att timret sprides långt in öfver land, därifrån det endast med så 

 stora kostnader kan ånyo bringas ut i flottvattnet, att stockarna 

 vanligen hellre få kvarligga. Tack vare de norrländska flo- 

 dernas djupt nedskurna bäddar och branta stränder, ökas 

 deras bredd mestadels föga vid högvatten. Där lägre, 

 öfversvämmade partier finnas, är det vanligen ej förenadt med allt 

 för stora kostnader att genom klokt anordnade byggnader i älfven 

 hålla flottgodset inom den egentliga flodfåran, ett förhållande som 

 är af mycket stor vikt för den nordsvenska flottningen. Särskildt 

 inom flodernas nedre delar är den nutida flodbädden från marina 

 gränsen (200 — 230 m. ö. h.) nedskuren genom kvartära sand- och ler 

 lager till sådant djup, att nämnvärda öfversvämningar vid nivåskill- 

 nader af ofvan angifven storlek äro så godt som uteslutna. Före- 

 fintligheten af dessa älfdalssediment har från denna sida sedt varit 

 gynnsam för flottningen, medan den rikedom på bankar och grund 

 i flodbäddarna, hvartill de gifva upphof, är ogynnsam, emedan brå- 

 tar lätt uppstå å dessa (jfr fig. 7). 



1 Skillnaden mellan hög- och lågvatten är där oftast myckel större än i >* 



